Справа № 444/1755/26 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л. 
Провадження № 33/811/1158/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю захисника – адвоката Сідловської І.Ю.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвоката Сідловської Ірини Юріївни на постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 05 червня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою в задоволенні клопотання про закриття провадження по справі відмовлено.
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 /сімнадцять тисяч/ грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 665,60 грн. судового збору в дохід держави. 
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 16.04.2026 року о 18:50 год. в м. Жовква, лісовий масив, Львівський район, Львівська область, керував транспортним засобом Мерседес-Бенц НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвокат Сідловська І.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права.
Звертає увагу на те, що відеозаписами з нагрудних камер поліцейських підтверджується те, що транспортний засіб не перебував під керуванням  ОСОБА_1 , а іншої особи, ОСОБА_1 сидів на задньому пасажирському сидінні.
Зауважує, що відразу після зупинення поліцейськими транспортного засобу  ОСОБА_1 вийшов із машини із заднього пасажирського сидіння, за кермом був неповнолітній ОСОБА_2 , який і керував транспортним засобом, що не заперечувалося вказаною особою.
Вказує, що передання керування транспортним засобом особі, яка не має права керування транспортним засобом, аж ніяк не може слугувати підставою для притягнення особи, яка передала керування та не здійснювала такого, до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стверджує, що на відеозаписах не зафіксовано процедуру проходження огляду на стан сп`яніння з застосуванням приладу Драгер, та не підтверджено належну експлуатацію цього приладу.
Зазначає, що відео файли не було підписано ЕЦП, тому відео надані до суду поліцейськими як докази порушення водієм ПДР, є неналежними.
Заслухавши виступ захисника – адвоката Сідловської І.Ю., яка не заперечила щодо розгляду апеляційної скарги у відсутності  ОСОБА_1 та підтримала подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Проте, вищевказані вимоги закону суддею районного суду дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується належними та допустимими доказами. 
Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя першої інстанції послався на: протокол ЕПР1 № 642605 від 16.04.2026 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 16.04.2026 року о 18:50 год. в м. Жовква, лісовий масив, Львівський район, Львівська область, керував транспортним засобом Мерседес-Бенц НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння; покази приладу Драгер (показник 0,24 проміле); акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що результат огляду особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - позитивно (показник 0,24 проміле); направлення водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.04.2026 року; відеозапис події на диску.
Проте, на переконання апеляційного суду, зазначені докази не є належними та допустимими, оскільки не відповідають вимогам, зазначеним у ст. 251 КУпАП та не підтверджують правильність висновків суду про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та не відповідають фактичним обставинам справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 642605 від 16.04.2026 року вбачається, що ОСОБА_1 16.04.2026 року о 18:50 год. в м. Жовква, лісовий масив, Львівський район, Львівська область, керував транспортним засобом Мерседес-Бенц НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Зі змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що обов`язковою ознакою зазначеного складу правопорушення є саме керування особою, щодо якої є обґрунтовані підстави вважати, що вона перебуває в стані сп`яніння, транспортним засобом. Тобто дане правопорушення може бути вчинено виключно водієм транспортного засобу.
Досліджені апеляційним судом відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора службового автомобіля свідчать про те, що після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 вийшов із задніх пасажирських дверей автомобіля, тобто перебував на задньому пасажирському сидінні. Крім того, на відеозаписі зафіксовано, як працівник поліції, звертаючись до невстановленої особи, сказав: «неповнолітній за кермом», чим фактично підтвердив, що за кермом транспортного засобу перебувала інша особа, а не ОСОБА_1 .
Також, з рапорту працівника поліції Матвіїв О., вбачається, що при перевірці документів було встановлено, що транспортним засобом керував громадянин ОСОБА_2 , 2012 р.н. У цьому ж рапорті зазначено, що на ОСОБА_1 працівниками поліції була винесена постанова серії ЕНА №7037343 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, за фактом передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Таким чином, самі працівники поліції у рапорті, а також своїми діями щодо винесення постанови серії ЕНА №7037343 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, виходили з того, що транспортним засобом керував ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , що також об`єктивно підтверджується дослідженими відеозаписами. 
Водночас зазначені обставини суперечать твердженням, покладеним в основу протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Вказані докази у своїй сукупності підтверджують, що на момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції ОСОБА_1 перебував у ньому як пасажир, а не як водій.
Таким чином, доказів факту керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об`єктивних засобів контролю матеріали справи не містять.
Згідно пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Отже, факт керування особою транспортним засобом є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому для висновку про наявність складу правопорушення такий факт повинен бути встановлений та доведений доказами.
За вказаних обставин, матеріали провадження не містять достовірних відомостей, з яких можна було б беззаперечно, за принципом «поза розумним сумнівом» встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, в змісті визначення цього терміну, а тому зазначене в принципі не породжувало обов`язку проходити огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Таким чином версія сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не виконував функції водія нічим не спростована, а тому вважається релевантною.
Цим обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав та дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).
За таких обставин, враховуючи, що до складеного щодо ОСОБА_1 протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП не надано достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення, зазначені порушення слід визнати істотними, які унеможливлюють встановлення у його діях складу адміністративного правопорушення. 
З огляду на викладене, доводи апелянта є слушними та підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції – скасуванню, із закриттям провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Сідловської Ірини Юріївни – задоволити. 
Постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 05 червня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя   М.Ф. Романюк