Справа №345/4619/26 
Провадження № 2/345/3152/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
15.09.2026 р. м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді    Сухарник І.І.
за участю секретаря судового засідання    Рибчук Ю.М.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Брошнів-Осадської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом та визнання права на завершення процедури приватизації земельних ділянок, -
встановив:
представник позивача звернувся до суду з даним позовом, зазначивши, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 11.06.2014р. виконкомом Кадобнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області серії НОМЕР_1 , батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 79 років. Позивач разом із мамою ОСОБА_3 фактично прийняли після смерті ОСОБА_2 спадкове майно. Позивач 11.07.2014 року зареєстрував спадкову справу після смерті батька. Мама позивача заявою від 06.11.2014р. відмовилась від прийняття спадщини в користь позивача. Після смерті матері позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач 12.06.2025 року відповідно до ст. 1297 ЦК України звернувся до Калуської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. Державний нотаріус Федина А.М., яка виконує обов`язки Калуської державної нотаріальної контори, видала позивачу 18.11.2025р. Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 18.11.2025р. у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно і нотаріус рекомендував звернутися до суду для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.
Нерухоме майно складається із житлового будинку (домоволодіння) та земельних ділянок для обслуговування будівель та ведення підсобного господарства. Згідно довідки виданої виконкомом Кадобнянської сільської ради №220/02-25 від 10.07.2014, домоволодіння - житловий будинок по АДРЕСА_1 відноситься до категорії службовий двір, розташований на неприватизованій земельній ділянці розміром 0,24 га. Згідно даних Івано-Франківського ОБТІ переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не реєструвалося. Право власності на житловий будинок було зареєстроване в Івано-Франківському ОБТІ 21.05.1990р. за батьком позивача ОСОБА_2 , підставою для реєстрації було свідоцтво про право власності б/н від 21.05.1990р., видане виконкомом Кропивницької сільської ради на підставі рішення виконкому Калуської районної ради від 14.02.1990 р. №17, реєстраційний запис №13 книга №1. 
Згідно архівного витягу №04-01/1062 від 04.12.2025р. з Архівного відділу Калуської РДА з протоколу 5 сесії Кадобнянської сільської ради 1 скликання від 29.12.1993 року та Виписки із Рішення 5 сесії Кадобнянської сільської ради 1 скликання від 29.12.1993 року під номером 137 ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,44 га: 0,24 га для обслуговування господарських будівель і 0,20 га для ведення підсобного господарства. Завершити процедуру приватизації земельних ділянок з отриманням правовстановлюючих документів ОСОБА_2 за життя не зумів, відповідно у нотаріуса відсутні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки. 
В позивача відсутній позасудовий порядок визнання за собою право власності на спадкове домоволодіння, тому він змушений звернутись до суду з даним позовом, у якому просить суд: визнати за ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в цілому на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (домоволодіння), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) право на завершення процедури приватизації земельних ділянок з отриманням правовстановлюючих документів для оформлення права власності та здійснення державної реєстрації земельних ділянок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: площею 0,24 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та площею 0,20 га, для ведення підсобного господарства на АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 14.08.2026 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. 
У підготовче судове засідання позивач не прибув, однак представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а розгляд справи здійснювати за його відсутності.
У підготовче судове засідання представник відповідача не прибув, однак подав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, а розгляд справи просить здійснювати за його відсутності.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, про що складено відповідну довідку.
Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.
Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Зважаючи на те, що відповідачем по справі визнано вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 11.06.2014р. виконкомом Кадобнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області серії НОМЕР_1 , батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 79 років. 
Позивач 11.07.2014 року зареєстрував спадкову справу після смерті батька. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача.
Мама позивача ОСОБА_3 (яка проживала разом з чоловіком ОСОБА_2 на час його смерті, що підтверджується довідкою сільської ради) заявою від 06.11.2014р. відмовилась від прийняття спадщини в користь позивача. 
Після смерті матері позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач 12.06.2025 року відповідно до ст. 1297 ЦК України звернувся до Калуської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. 
Державний нотаріус Федина А.М. видала позивачу 18.11.2025р. Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 18.11.2025р. у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно і нотаріус рекомендував звернутися до суду для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.
Згідно довідки виданої виконкомом Кадобнянської сільської ради №220/02-25 від 10.07.2014, домоволодіння - житловий будинок по АДРЕСА_1 відноситься до категорії службовий двір, розташований на неприватизованій земельній ділянці розміром 0,24 га, такі дані підтверджені записами Погосподарської книги №1 Кропивницької сільської ради с. Кадобна на 1986-1990 роки (сторінка 105 станом на 30.06.1990р.)
Технічні характеристики житлового будинку підтверджуються також технічним паспортом (електронний варіант – ТІ01:8036-0285-6568-6121 від 31.07.202025 року, паперовий - №8924 від 22.07.2025р.) та довідкою Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації № 00306 від 23.06.2026р. Домоволодіння складається з : житлового будинку (Літера А) загальною площею 60,5 кв.м. (житлова 36,3 кв.м.), літньої кухні (Літера Б) загальною площею 40,6 кв.м., стайні стодоли (Літера В) загальною площею 24,6 кв.м., шопи (літера Г) загальною площею 13,6 кв.м., шопи (літера Д) загальною площею 6,4 кв.м. шопи (літера Е) загальною площею 14,7 кв.м. , погребу (літера Ж) загальною площею 10,3 кв.м., гаражу (Літера З) загальною площею 20,8 кв.м, вбиральні (літера И) загальною площею 1 кв.м., криниці №1 глибиною 9 м.пг, ворота №2 площею 6,4 м.кв., огорожі №3 площею 154,0 м.кв, огорожі №4 площею 12,7 м.кв., огорожі №5 площею 38,4 м.кв.). Інвентаризаційна вартість житлового будинку , будівель та споруд становить 273046 (двісті сімдесят три тисячі сорок шість ) гривень 00 копійок.
Згідно даних Івано-Франківського ОБТІ переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не реєструвалося. Право власності на житловий будинок було зареєстроване в Івано-Франківському ОБТІ 21.05.1990р. за батьком позивача ОСОБА_2 , підставою для реєстрації було свідоцтво про право власності б/н від 21.05.1990р., видане виконкомом Кропивницької сільської ради на підставі рішення виконкому Калуської районної ради від 14.02.1990 р. №17, реєстраційний запис №13 книга №1. 
Крім того, згідно архівного витягу №04-01/1062 від 04.12.2025р. з Архівного відділу Калуської РДА з протоколу 5 сесії Кадобнянської сільської ради 1 скликання від 29.12.1993 року та Виписки із Рішення 5 сесії Кадобнянської сільської ради 1 скликання від 29.12.1993 року під номером 137 ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,44 га: 0,24 га для обслуговування господарських будівель і 0,20 га для ведення підсобного господарства. Завершити процедуру приватизації земельних ділянок з отриманням правовстановлюючих документів ОСОБА_2 за життя не зумів.
У відповідності до положень ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 
Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. 
Згідно ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. 
Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Відповідно до ст.1269 ЦК України, - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. 
Згідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).
Згідно з ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК). У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.
Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. 
За змістом статті 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. 
Відповідно до частин 1, 4 статті 116 ЗК України, громадяни набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. 
Згідно зі статтею 118 ЗК України, процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. 
Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 
Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України, набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. 
Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано – право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. 
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування – права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. 
Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. 
Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя, із дотриманням вимог законодавства, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодавці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкодавцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. 
Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. 
Відповідності до вимог ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті. 
Чинним земельним законодавством передбачені певні етапи набуття земельної ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, відповідно до норм безоплатної приватизації, а саме: надання дозволу на розроблення проекту землеустрою; виготовлення проекту землеустрою; погодження проекту землеустрою; внесення відомостей до Державного земельного кадастру; затвердження та передача у власність земельної ділянки; внесення відомостей про право власності в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. 
Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав, а статтями 81 та 131 цього ж кодексу України передбачено, що «громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: г) прийняття спадщини». 
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. 
Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано – право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК. 
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування – права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. 
Разом з тим, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3 ст. 116 ЗК). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування – права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. 
В абзаці 6 п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно статті 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа на ім`я спадкоємця. 
За таких обставин, враховуючи що судом встановлено достатньо доказів належності спадкодавцю ОСОБА_2 спадкового майна (домоволодіння по АДРЕСА_1 ), а позивач є спадкоємцем після смерті батька, а також те, що позивач не може оформити свої спадкові права через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, то суд приходить до висновку, що є достатні підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в цілому на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (домоволодіння), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . 
Також, враховуючи, що спадкодавцем  ОСОБА_2 за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації земельних ділянок, то позивач набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю, у тому числі право на приватизацію земельних ділянок, переданих померлому за життя відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, тому суд приходить до висновку що за позивачем слід визнати право на завершення процедури приватизації земельних ділянок з отриманням правовстановлюючих документів для оформлення права власності та здійснення державної реєстрації земельних ділянок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: площею 0,24 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та площею 0,20 га, для ведення підсобного господарства на АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 200, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд – 
ухвалив: 
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в цілому на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (домоволодіння), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке складається із: житлового будинку (Літера А) загальною площею 60,5 кв.м. (житлова 36,3 кв.м.), літньої кухні (Літера Б) загальною площею 40,6 кв.м., стайні стодоли (Літера В) загальною площею 24,6 кв.м., шопи (літера Г) загальною площею 13,6 кв.м., шопи (літера Д) загальною площею 6,4 кв.м. шопи (літера Е) загальною площею 14,7 кв.м. , погребу (літера Ж) загальною площею 10,3 кв.м., гаражу (Літера З) загальною площею 20,8 кв.м, вбиральні (літера И) загальною площею 1 кв.м., криниці №1 глибиною 9 м.пг, ворота №2 площею 6,4 м.кв., огорожі №3 площею 154,0 м.кв, огорожі №4 площею 12,7 м.кв., огорожі №5 площею 38,4 м.кв.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) право на завершення процедури приватизації земельних ділянок з отриманням правовстановлюючих документів для оформлення права власності та здійснення державної реєстрації земельних ділянок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: площею 0,24 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та площею 0,20 га, для ведення підсобного господарства на АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Головуючий