^_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/44580/25
Провадження № 2-др/947/124/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
Іменем України

17.08.2026 м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Цирфа К.А., розглянувши заяви представників позивача та відповідача-1 про стягнення витрат зі сплати правничої допомоги у цивільній справі № 947/44580/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТДВ «СГ «Оберіг», МТ(С)БУ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.08.2026 у цій справі позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТДВ «СГ «Оберіг», МТ(С)БУ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн та витрати на залучення експерта в розмірі 1 750 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
10.08.2026 представником позивача – адвокатом Салмановою Ф.А. до суду подано заяву про стягнення з відповідача-1 судових витрат зі сплати правничої допомоги в розмірі 16 000 грн.
Так, згідно з договором про надання правничої допомоги № 9/11 від 09.11.2025, укладеним між Усатюк Ж.Г. (клієнт) та адвокатом Салмановою Ф.А., додаткової угоди № 2 від 09.11.2025 до договору, сторони узгодили, що вартість правничої допомоги за цією справою визначається в загальному розмірі 16 000 грн (п. 3.1. договору). Обсяг та вартість наданих послуг адвокатом підтверджено детальним актом приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 06.08.2026. Оплату наданих послуг в загальному розмірі 16 000 грн підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру № 3 від 09.11.2025. 
12.08.2026 до суду представником відповідача-1 – адвокатом Ушаковим О.О. також подано заяву про стягнення з позивача судових витрат зі сплати правничої допомоги в розмірі 6 000 грн (50 % від фактичного розміру). 
Згідно з договором про надання правничої допомоги № 15/12-У від 15.12.2025, укладеним між ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатом Ушаковим О.О., додаткової угоди № 1 від 25.05.2026 до договору, сторони узгодили, що вартість правничої допомоги за цією справою визначається в загальному розмірі 12 000 грн (п. 4.1. договору). Обсяг та вартість наданих послуг адвокатом підтверджено детальним актом приймання-передачі виконаних робіт б/н від 04.08.2026. Доказів оплати наданих послуг не надано.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:
- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись гл. 52 ЦК України;
- як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
- адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
- відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
За приписами ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу. 
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). 
Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3-5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Отже, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Тобто позивач повинен підтвердити, що витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Відтак, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).
Як установлено судом, представниками позивачів підтверджено обсяг та вартість наданих послуг з правничої допомоги згідно з договорами про надання правничої допомоги та детальними актами виконаних робіт. 
Аналізуючи подані представниками позивачів документи щодо наданої правничої допомоги в частині обґрунтованості розміру, заявленого до сплати, та оцінюючи предмет позову у цій справі, суд доходить висновку, що наразі судова практика щодо стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП не є усталеною. Отже предмет позову вимагає витрачання значного обсягу часу для формування процесуальної позиції, вивчення значної кількості нормативно-правових актів та судової практики касаційної інстанції. 
Ураховуючи викладене та беручи до уваги обсяг наданих представниками правничих послуг (надання консультацій, збір доказів, підготування процесуальних документів, участь у судових засіданнях), їх доволі високу складність, відсутність усталеної судової практики зі спірного питання, співвідношення з ціною позову, суд уважає, що визначені представниками позивача та відповідача-1 суми відшкодування судових витрат на правничу допомогу в розмірі 16 000 грн та 12 000 грн відповідно будуть достатніми для відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сторонами, пропорційними обсягу та складності наданих правничих послуг, відповідатимуть критеріям розумності та справедливості. Водночас, означені суми відшкодування не будуть нести надмірний тягар для відповідача-1 та позивача. 
Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України). 
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача-1 на користь позивача необхідно стягнути 10 000 грн моральної шкоди, що становить 50 % від ціни позову, відтак судові витрати зі сплати правничої допомоги необхідно розподілити у такий спосіб: стягнути з відповідача-1 на користь позивача 8 000 грн, натомість з позивача на користь відповідача-1 стягнути 6 000 грн. 
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України). 
Відтак суд уважає за необхідне провести взаємозалік зустрічних однорідних зобов`язань та визначити: стягнути з відповідача-1 на користь позивача судові витрати зі сплати правничої допомоги в розмірі 2 000 грн.
З огляду на викладене, керуючись ст. 137, 141, 270, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяви представників позивача та відповідача-1 – адвокатів Салманової Ф.А. та Ушакова О.О. про стягнення витрат зі сплати правничої допомоги – задовольнити частково. 
2. Стягнути з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати правничої допомоги в розмірі 2 000 грн.
3. В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення тексту повного додаткового судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) додаткове судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового судового рішення.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 );
Відповідач-1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ). 

Суддя           К. А. Цирфа