Справа № 553/334/22 
Провадження № 2/553/25/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

27.07.2026 | м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави у складі:
головуючої судді Подмаркової Ю.М.,
за участі: секретаря судового засідання Макаренка Я.В.,
учасників справи:
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Ваніної Ю.А.,
представника відповідача - Момот К.Е.,
представника третьої особи - Паненка В.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Полтаві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрзалізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Незалежна профспілка залізничників Полтавщини, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи,

в с т а н о в и в:

Зміст позовних вимог та доводів позивача.
14.02.2022 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами: визнати незаконним та скасувати наказ № 127/ОС від 08.12.2021, виданий начальником виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_2 про відсторонення ОСОБА_1 від роботи; поновити ОСОБА_1 на посаді електрогазозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах 5 розряду візкового відділення підсобної заготівельної дільниці 1 групи у Виробничому підрозділі «Вагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця»; стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати відсторонення від роботи до дня поновлення на посаді в сумі 33 628,64 грн, а також стягнути судові витрати.
Позовна заява мотивована тим, що він починаючи з 02.10.2007 працює на посаді електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах 5 розряду візкового відділення підсобної заготівельної дільниці 1 групи у виробничому підрозділі «Вагонне депо Полтава» регіональні філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця.
26.11.2021 на території підприємства було розміщено лист – ознайомлення № 632/ВД про необхідність проходження працівниками вакцинації, та надання документу, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 № 595.
08.12.2021 позивачем на вказану незаконну вимогу керівництва було надано відповідні пояснення, в яких обґрунтовано заявлено, з посиланням на норми матеріального права, про тимчасове утримання від проходження вакцинації, оскільки вакцини наразі не пройшли всі етапи клінічних випробувань, проходження вакцинації проти COVID-19 не може мати обов`язкового характеру і такі дії відповідача порушують право на працю, гарантоване ст. 2-1 КЗпП України та ст. ст. 19, 64 Конституції України. Також, вказував, що лікар сімейної медицини, який надає медичну допомогу позивачу, не визначав йому застосування такого щеплення як екстреної допомоги, та те, що інформація про стан здоров`я та вакцинального статусу є лікарською таємницею. Крім того, позивач просив керівництво забезпечити йому безкоштовне проходження ПЛР – тесту кожні 72 години, або здійснити відшкодування таких витрат, чи відшкодувати йому відповідно до Колективного договору вимушений простій в роботі.
08.12.2021 начальник Виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» Ткаченко С.В. виніс наказ № 127/ОС про відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 09.12.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19.
Вважає наказ № 127/ОС від 08.12.2021 начальника Виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки його відстороненню мало б передувати подання інспектора державної санітарно – епідеміологічної служби, а не власна воля начальника. Зазначає, що щеплення від COVID-19 не визначено законом як обов`язкове, окрім того, ані в трудовому договорі, ані в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, що підписаний між позивачем та відповідачем, такого зобов`язання з боку позивача не має, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення позивача з роботи з підстав відсутності вищезгаданого щеплення.
Статтею 46 встановлено, що відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу, і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених законодавством. 
Таким чином, перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений ст. 46 КЗпП України не є виключним, положення цієї статті передбачають можливість його розширення, проте лише актами законодавства України.
Згідно ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», на яку відповідач посилається в наказі як на підставу відсторонення позивача від роботи, профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. 
Отже, ст. 12 Закону до обов`язкових віднесено щеплення лише проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правцю та туберкульозу, щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 за ст. 12 Закону не є обов`язковим. 
Частиною третьою, четвертою статті 12 Закону встановлено, що у разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями.
Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають: головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України.
Отже, ухвалення рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень на відповідних територіях віднесено до виключної компетенції головного державного санітарного лікаря України, головного державного санітарного лікаря АРК, а також головних державних санітарних лікарів областей, міст Києва та Севастополя, та за умови наявності відповідних епідемічних показань.
Порядок відмови від обов`язкових профілактичних щеплень визначений у цій же статті, у частині шостій, в якій зазначено, що якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.
Іншого порядку відмови від обов`язкових профілактичних щеплень ані цей, ані будь – який інший закон не містять. 
Окрім цього, зазначає, що відповідно до ст. 284 ЦК України, надання медичної допомоги фізичній особі, яка досягла 14 років, провадиться за її згодою. Повнолітня дієздатна фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, має право відмовитися від лікування.
Пунктом 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-Co-V-2» передбачено відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначено переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до ст. 46 КЗППУ, ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ч. 3 ст. 5 ЗУ «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.
Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом МОЗ України від 04.10.2021 № 2153. Пунктом 6 наказу МОЗУ до переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 віднесено працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2015 №83.
Право на працю та право заробляти працею на життя, яке гарантоване ст. 43 Конституції, включено до розділу ІІ Конституції і належить до основних прав і свобод людини та громадянина.
Пунктом 1 статті 92 Конституції, встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України.
Виходячи із вказаних положень, позивач вважає, що його відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень п. 1 ст. 92 Конституції таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належить Постанова КМУ і Наказ МОЗ.
Оскільки рішення про відсторонення працівників прийнято у формі постанови КМУ, та в спосіб що не відповідає вимогам п. 1 ст. 92 КУ та ст. 12 Закону, на переконання позивача до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення постанови КМУ та Наказу МОЗУ.
Крім цього, Дорожньою картою з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні в 2021-2022 роках, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 24.12.2020 №3018 (у редакції наказу МОЗУ від 09.02.2021 №213), встановлено, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для усіх груп населення та професійних груп.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, не вбачається правових підстав у роботодавця примушувати працівників вакцинуватися від коронавірусної хвороби COVID-19 та/або притягати їх до дисциплінарної відповідальності за відмову вакцинуватися від цієї хвороби.
Акцентує увагу на тому, що наразі склалася доволі стала судова практика, яка підтверджує обставини, які викладені ним, і правомірність вимог з якими він звернувся до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік.
Розмір такого стягнення слід обчислювати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної сплати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, виходячи із середньоденного заробітку позивача за два останні місяці роботи до звільнення, помноженого на кількість робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Із довідки про дохід вбачається, що заробітна плата у позивача у жовтні 2021 року становила 10 735,19 грн, а у вересні 2021 року – 10 345,48 грн. Отже середньоденна заробітна плата становить 501,92 грн, а сума яка підлягає виплаті за час вимушеного прогулу за період з 09.12.2021 по 13.02.2022 становить 33 628,64 грн. (67 днів*501,92 грн = 33628 грн. 64 к.
Частиною 4 статті 55 Конституції унормовано, що кожен має право будь – яким не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.
Тому звернення із позовом про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, про поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є належним способом захисту порушених прав.
04.03.2024 від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява, в якій останній просить визнати незаконним та скасувати наказ начальника виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» С.В. Ткаченка № 127/ОС від 08.12.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ». Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час відсторонення від роботи у розмірі 30 471,91 грн. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн та витрати на правничу допомогу.
Інші заяви по суті справи.
04.04.2022 на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшли пояснення по суті позовної заяви, в яких, серед іншого, останній зазначає, що приймаючи наказ № 127/ОС від 08.12.2021 начальник виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтави» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» не мав від посадових осіб державної санітарно – епідеміологічної служби відповідного подання щодо необхідності відсторонення позивача від посади, як того вимагає закон № 4004 «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та інструкція № 66 «Про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності». Окрім того, у самому наказі № 127/ОС від 08.12.2021 не вказано дійсної законної підстави відсторонення та строк на яке таке відсторонення відбувається. Аналогічна позиція викладена в роз`ясненні, яке висловив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у листі від 24.12.2021 № 3223/0/208-21 «відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Водночас КЦС ВС повідомляє, що законодавством про працю не передбачена така підстава для звільнення як відсутність у працівника щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, або відмова від вакцинації».
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» підприємства, установи, організації, зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно – епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекції, перелік яких встановлюється органами центральної влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до ст. 27 вказаного закону, обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно – епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.
Порядок внесення посадовими особами державної санітарно – епідеміологічної служби, подання про відсторонення осіб, а також форма такого подання та терміни відсторонення встановлені Інструкцією про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженою наказом МОЗУ від 14.04.1995 № 66.
Пунктом 2.3. Інструкції № 66 встановлено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності – це письмовий організаційно – розпорядчий документ державної санітарно – епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.
Відповідно до п. 2.2. Інструкції № 66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям АРК, областей, міст Києва та Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншими посадовими особами державної санітарно – епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.
Отже, посадові особи державної санітарно – епідеміологічної служби зобов`язані вносити подання про усунення працівників від роботи у визначений законодавством спосіб.
Вказує, що Верховний Суд дійшов таких висновків. Якщо відповідно до вказаного закону №4004 та Інструкції №66 в роботодавця відсутній належним чином оформлене подання відповідної посадової особи державної санітарно – епідеміологічної служби, відсторонення ним від роботи працівника, який відмовляється або ухиляється від профілактичних щеплень, вбачається неправомірним.
Приймаючи наказ № 127/ОС від 08.12.2021 начальник Виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» не мав від посадових осіб державної санітарно – епідеміологічної служби відповідного подання, щодо необхідності відсторонення від посади, як того вимагає закон №4004 та Інструкція №66. Окрім того, у самому наказі №127/ОС від 08.12.2021 не вказано дійсної законної підстави відсторонення та строк на яке таке відсторонення відбувається.
Окремо вказує на те, що норма ст. 46 КЗпП України не містить імперативну норму про відсторонення, а лише надає дискреційні повноваження для роботодавця про що вказує використання такого звороту як «допускається», а не «зобов`язується», по друге не містить прямої підстави, що стосувалася б щеплення, а містить бланкетну норму, яка говорить про «інші випадки, встановлені законом».
Тобто, саме лише посилання на ст. 46 КЗпП не є достатньою та самостійною правовою підставою для відсторонення через щеплення.
Вважає некоректним посилання на ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» в цілому.
Зазначає, що лише в ч. 2 ст. 12 цього Закону вказано про наступне: працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. 
Отже, норма ч. 2 ст. 12 Закону по-перше, визначає такі фактичні підстави, які мають бути встановлені та підтверджені доказами – відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, по-друге, визначає таку правову підставу, яка також має бути встановлена та перевірена, як – наявність нормативно – правового акту, яким встановлено, що діяльність працівників окремих професій, виробництв та організацій може призвести до зараження цих працівників, та поширення ними інфекційних хвороб, по-третє, містить імперативну вимогу, що відсторонення має відбуватися в порядку, встановленому законом, а не законодавством, що обмежує коло нормативно – правових актів, які можуть бути застосовані при здійсненні відсторонення.
Посилання на ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» не є достатньою та самостійною правовою підставою для відсторонення через щеплення, оскільки потребує додаткового встановлення фактичних та правових підстав, а також потребує дотримання процедури, яка встановлена законом.
Акцентує увагу на тому, що відповідачем таких обставин встановлено не було, і матеріали справи не містять таких доказів, визначених законодавцем.
До доказів, якими відбувається встановлення та підтвердження фактичних підстав таких як відмова або ухилення від проведення профілактичних щеплень віднесено наступні документи:
Так, відповідно до п. 18 Положення про організацію та проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗУ 16.09.2011 №595, факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою №063-2/о, підписується як громадянином так і медичним працівником.
При цьому ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» містить додаткові правила, зокрема, якщо особа відмовляється від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти в неї відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження – засвідчити це актом у присутності свідків.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» підприємства, установи, організації, зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно – епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекції, перелік яких встановлюється органами центральної влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Тобто, належними, визначеними законодавством, доказами фактичних підстав для відсторонення є форма №063-2/о, письмове підтвердження, акт присутності свідків (відповідно покази свідків) або подання відповідних посадових осіб державної санітарно – епідеміологічної служби, а не відмова особи надати документи, що містять лікарську таємницю, в тому числі, що стосується проведення щеплення чи наявності протипоказань, які в свою чергу пов`язані з наявністю хвороб, які б особа не хотіла розголошувати стороннім.
В матеріалах справи відсутні такі докази, які визначає законодавець.
В той же час, згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, а не МОЗ України. МОЗ України має право лише на встановлення переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, а не встановлення обов`язкових щеплень як таких. 
Зазначає, що календар профілактичних щеплень в Україні, затверджений наказом МОЗ України №595 від 16.09.2011, як єдиний нормативно – правовий акт, який встановлює обов`язкові щеплення, серед переліку обов`язкових щеплень, які можуть бути введені за епідемічними показаннями, не передбачає щеплення від коронавірусної хвороби.
Отже, відсутні належні правові підстави для відсторонення ОСОБА_1 від роботи, яке відбулося в період часу з 09.12.2021 по 28.02.2022.
Норма ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» вимагає, щоб відсторонення відбувалося в порядку, встановленому законом, постанова КМУ №1236 «Про становлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 ….» на думку позивача законом не являється, та не може собою його підмінювати в силу підвищених вимог до порядку прийняття закону та прав, які можуть бути захищені тільки законом.
Зазначає, що окремої уваги заслуговує той факт, що 25.02.2022 МОЗ прийняло наказ №380 відповідно до якого зупинено дію наказу МОЗ від 04.10.2021 №2153, до завершення воєнного стану в Україні. Так, з 01.03.2022 позивача було допущено до роботи. Разом з тим, в період з 09.12.2021 по 28.0.2022 його права на працю були порушені відповідачем, з підстав на які він посилався у позові та в цих поясненнях. Також прохає стягнути суму середньомісячного заробітку в розмірі 41157,44 грн.
04.09.2023 від представника АТ «Укрзалізниця» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що ст. 46 КЗпП України містить невичерпний перелік підстав відсторонення працівника від роботи. Допускається відсторонення працівника або у випадках перелічених в статті, або в інших випадках, які повинні бути передбачені законодавством. 
Тлумачення поняття «законодавство» було здійснено Конституційним Судом України в рішенні від 09.07.1998 №12-рп/09 відповідно до якого термін законодавство, що вживається у ч. 3 ст. 21 КЗпП України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції та Законів України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Наказом МОЗ від 05.02.2020 № 521 COVID-19 було віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, яким розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом МОЗ від 19.07.1995 №133 було доповнено п. 39: COVID-19.
На підставі постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом» з 19.12.2020 до 30.06.2023 установлено на території країни карантин.
Наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 затверджено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням від COVID-19 підлягають працівники, в тому числі підприємств, установ, організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2015 №83.
До переліку входить АТ «Укрзалізниця», тому дія наказу МОЗ України від 04.10.2021 №2153 поширюється на усіх працівників відповідача. Вакцинацію можуть не робити лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень. Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі, але це можливо тільки при особистому зверненні працівника.
26.11.2021 АТ «Укрзалізниця» було видано наказ №632/ВД та ознайомлено позивача 04.12.2021 зі змістом вищевказаних нормативно – правових актів.
При цьому позивачу було доведено список пунктів щеплень та центрів масової вакцинації, зазначено про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та про необхідність пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 08.12.2021 документу, який підтверджує вакцинацію однією чи кількома дозами, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань для проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма №028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я. 
Ознайомившись з наданими документами, у листі – ознайомлення ОСОБА_1 ні прізвища, ні дати свого підпису не поставив, про що було складено відповідний акт від 04.12.2021.
Проте, незважаючи на проведення роз`яснювальної роботи в вищезазначеними нормативно –правовими актами, позивач не надав жодного документу задля продовження трудової діяльності, лише пояснювальну записку, в якій зазначив що ознайомлений з листом – ознайомлення, але відмовився від підпису, а також те, що вакцини проти COVID-19 не пройшли повний цикл клінічних випробувань та він відмовляється приймати участь у клінічному випробуванні, тобто відмовився від проведення профілактичного щеплення проти COVID-19, у зв`язку з чим, складено відповідний акт від 08.12.2021.
На підставі акту про відмову від ознайомлення від 04.12.2021 та акту про ухилення ОСОБА_1 від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 від 08.12.2021, було видано наказ №127/ОС від 08.12.2021 про його відсторонено від роботи, який надано позивачу для ознайомлення.
Як видно зі змісту позовної заяви та наданих доказів, станом на 09.12.2021 у позивача щеплення було відсутнє, від його проведення позивач утримується, доказів про наявність у нього абсолютних протипоказань до проведення щеплення також не надав.
У п. 11.35. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №130/3548/21 міститься висновок про те, що відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявлених за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.
Враховуючи наведене, відповідач вважає, що ним правомірно прийнято рішення про відсторонення позивача з 09.12.2021 від роботи, як особу, що ухиляється від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не надав медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 та не пред`явив електронний COVID – сертифікат про одужання з мобільного застосунку «Дія», до моменту усунення позивачем причин відсторонення.
Додатково повноваження відповідача щодо відсторонення позивача підтверджується у статті 44-3 КУпАП, так як зазначена стаття передбачає притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб роботодавця за не відсторонення від роботи позивача, а саме за порушення правил щодо карантину людей, санітарно – гігієнічних, санітарно – протиепідемічних правил і норм, передбачених ЗУ від 06.04.2000 №1645-ІІІ «Про захист населення від інфекційних хвороб».
Крім того, зазначає, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи в АТ «Українська залізниця» одночасно виходило як з переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153, зі змінами, так і оцінки загрози, яку потенційно позивач міг нести на роботі, як невакцинований працівник. Обставинами, які враховувалися роботодавцем, зокрема були: кількість соціальних контактів даного працівника на робочому місці (прямих/непрямих), форма організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим, умови праці, у яких перебуває працівник, і які збільшують вірогідність зараження COVID-19 та інші.
ОСОБА_1 – електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах 5 розряду Підсобно-заготівельної дільниці 1 групи Візкового відділення, працює в колективі Підсобно-заготівельної дільниці виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» з двозмінним режимом роботи.
Станом на 01.12.2021 загальна кількість штатних одиниць виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» складала 304 штатних одиниці, у Підсобно-заготівельній дільниці 1 групи, де працює ОСОБА_1 – 40 штатних одиниць. Перед початком кожної робочої зміни майстер вагонного депо цієї дільниці проводить виробничу нараду з обговорення плану роботи на зміну (зміна з 08:00 години до 20:00 години) в присутності вищезазначеного працівника та інших працівників цієї зміни, в процесі чого відбувається прямий контакт з 18 працівниками. Робоче місце ОСОБА_1 знаходиться в Візковому відділенні, де поруч з ним перебувають у прямому контакті бригадир підприємств залізничного транспорту, слюсар з ремонту рухомого складу, дефектоскопіст з магнітного контролю. Таким чином, при виконанні своєї роботи ОСОБА_1 контактує з орієнтованою кількістю 3 працівника.
Візкове відділення знаходиться на території Підсобно-заготівельної дільниці, до складу якої ще входить Автозчіпне відділення, що розміщені в одній будівлі, де працюють інші працівники дільниці. У візкове відділення Підсобно-заготівельної дільниці також не потрапиш, не перетнувши територію Дільниці деповського ремонту вагонів, оскільки ці дві дільниці знаходяться в одній будівлі, де працюють також працівники виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтави». Таким чином, під час маршруту до свого робочого місця ОСОБА_1 контактував орієнтовно з 20 працівниками. Перед початком та в кінці робочої зміни ОСОБА_1 відвідує побутовий корпус пункту технічного обслуговування вагонів Полтава – Південна виробничого підрозділу «Вагонне депо Кременчук» (м. Полтава, площа Слави, 1), де перевдягається та користується душовими кабінами та умивальниками загального користування, в цей час там також перебувають інші працівники виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава», а також працівники пункту технічного обслуговування вагонів Полтава-Південна виробничого підрозділу «Вагонне депо Кременчук», які туди приходять перед початком та в кінці робочої зміни. Таким чином, ОСОБА_1 у виробничій лазні контактує кожну робочу зміну з орієнтовною кількістю 45-50 працівників.
Згідно графіка ОСОБА_1 проходить навчання та перевірку знань з охорони праці в кабінеті «Охорона праці», який знаходиться в адміністративному корпусі виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава», де відбувається контакт з іншими працівниками підрозділу 8-10 працівників. 
Орієнтована кількість соціальних контактів ОСОБА_1 у період його праці на робочому місці протягом зміни складала 18 осіб.
А вірогідність періодичного контакту з іншими працівниками депо зі штатною чисельністю 304 штатних одиниці та середньообліковою чисельністю за грудень 2021 року – 285 працівників з різних питань орієнтовно складала 40-45 осіб у зміну.
Професія «електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах» не передбачає можливості встановлення дистанційної/надомної форми організації праці.
Згідно довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск 42 «Оброблення металу», затвердженого наказом МППУ від 22.03.2007 №120 обов`язками електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах є: виконання автоматичного і механічного зварювання з використанням плазмотрона особливо і відповідальних апаратів, вузлів, конструкцій з різних сталей, чавуну, кольорових металів і сплавів. Виконання автоматичного зварювання особливо відповідальних будівельних і технологічних конструкцій, які працюють під динамічними та вібраційними навантаженнями та конструкцій особливо складної конфігурації. Виконання механізованого зварювання з використанням плазмотрона, відповідальних складних будівельних і технологічних конструкцій, які працюють в складних умовах. Зварювання на особливо складних пристроях і кантувачах. Виконання автоматичного зварювання в захисному газі електродом, який не плавиться. Гарячекатаних штабів із кольорових металів і сплавів. Зварювання дефектів відповідальних деталей машин, механізмів і конструкцій. Наплавлення особливо складних і відповідальних деталей і вузлів. 
Таким чином, свої робочі обов`язки електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах може та зобов`язаний виконувати тільки на робочому місці, та саме з причини необхідності соціального контакту з великою кількістю осіб при виконанні своїх робочих обов`язків збільшується вірогідність зараження COVID-19. Зважаючи на характер виконуваних позивачем трудових обов`язків існувала об`єктивна необхідність під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми. Саме тому існувала нагальна потреба у відстороненні позивача від роботи. Обіймаючи посаду електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах позивач міг спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників АТ «Укрзалізниця».
Отже, АТ «Укрзалізниця» відсторонивши від роботи ОСОБА_1 реалізувала свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників робочого процесу.
Твердження позивача щодо необов`язковості вказаного щеплення, зокрема у зв`язку з невключенням його до календаря щеплень, відповідач просить суд прийняти критично, оскільки обов`язковість такого щеплення визначена для окремих працівників, відповідно до вимог частини 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» та наказу МОЗ від 04.10.2021 №2153 зі змінами «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», а внесенню до календаря щеплень, згідно ч. 1 ст. 12 вказаного закону підлягають саме щеплення від хвороб визначених у ч. 1 ст. 12 згаданого з Закону, які є обов`язковими для усіх осіб, незалежно від їх належності до певних професій.
В даних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». Крім того, наказом МОЗ від 25.02.2020 №521 внесено зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом МОЗУ від 19.07.1995 №133, доповнено розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» п. 39, де зазначено COVID-19.
Також наголошує, що Дорожня карта з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-Cov-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках, що затверджена наказом МОЗ України від 24.12.2020 №3018 в первинній її редакції передбачала, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для всіх груп населення та професійних груп.
Відповідно до наказу МОЗУ від 27.10.2021 №2362 «Про внесення змін до дорожньої карти з впровадження вакцини….» абзац про добровільність цієї вакцини було виключено.
Вимога позивача про виплату заробітної плати за час незаконного його відсторонення від роботи до поновлення на роботі не ґрунтується на правових підставах, а тому на думку відповідача не підлягає задоволення з таких підстав.
В чинному законодавстві України відсутнє визначення поняття «відсторонення від роботи», на практиці відсторонення від роботи означає призупинення трудових правовідносин (тимчасове увільнення працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і в свою чергу, тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання та, відповідно, сплачувати заробітну плату).
Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.
Відсторонення від роботи оформляється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому мають бути наведені підстава та строки відсторонення.
З практики застосування норм трудового законодавства вбачається, що поновленням на роботі є повернення працівника на ту роботу, якою він займався раніше та яку він втратив у зв`язку з незаконними діями роботодавця. Правовою підставою для поновлення на роботі є ст. 235 КЗпП України. Вона ж містить виключний перелік підстав, за якими можна поновити працівника на роботі, якими є: звільнення без законних підстав, незаконне переведення на іншу роботу.
Позиція позивача про недотримання відповідачем медичної процедури при оформленні відмови працівника від щеплення є його суб`єктивним міркуванням, яке не ґрунтується на законі. Сам позивач не заперечує факту відмови від вакцинації, крім того, останній 08.12.2021 звертався до роботодавця з пояснювальною запискою, в якій зазначив, що вакцини проти COVID-19 не пройшли повний цикл клінічних випробувань, він відмовляється приймати участь у медичному випробуванні та буде готовий провести профілактичне щеплення проти COVID-19 після завершення повного циклу клінічних випробувань. Тобто, фактично, на момент звернення, ОСОБА_1 було прийняте рішення про утримання від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19.
Статтею 5 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 №2801-ХІІ передбачено, що державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб.
Згідно п. п. б, г ч. 1 ст 10 вищевказаного закону, громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення, виконувати інші обов`язки передбачені законодавством про охорону здоров`я, що не було виконано позивачем.
У даному випадку позивач утримався від проведення щеплення без висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, що становило серйозну загрозу безпеці і здоров`ю інших працівників АТ «Укрзалізниця».
Крім того, зазначає, що ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що внаслідок відмови особи від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право (це не обов`язок лікаря) взяти у цієї особи відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження – засвідчити актом у присутності свідків. Докази стосовно звернення до лікаря позивачем до суду не надані. Вважає, що керівник підприємства не повинен очікувати виконання будь – якої формальної процедури з боку працівника для убезпечення АТ «Українська залізниця» від потенційної загрози зараження небезпечним для людей вірусом.
Доводи позивача про те, що уповноважені посадові особи державної санітарно – епідеміологічної служби не зверталися з поданням про його відсторонення від роботи до роботодавця, як це передбачено приписами ст. 27, 42 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Інструкцією про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженої наказом МОЗУ від 14.04.1995 №66, а тому наказ про його відсторонення від роботи прийнято з порушенням закону, спростовуються наступним.
У п. 11.34, 11.35 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №130/3548/21 суд зауважує, що положення абзацу шостого частини першої статті 27 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та інструкції №66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворювання на COVID-19.
Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом №4004-ХІІ, а і постановою КМУ від 20.10.2021 №1096 «Про внесення змін до постанови КМУ від 09.12.2020 №1236», якою передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», ч. 3 ст. 5 ЗУ «Про державну службу».
Щодо твердження позивача про порушення його права на працю, зазначає, що при вирішенні питання про тимчасове відсторонення позивача від роботи АТ «Укрзалізниця» не порушила ст. 43 КУ, оскільки позивач не був позбавлений вибору – звільнитися за власним бажанням чи залишитися на роботі, прийнявши умови, пов`язані з вимушеними заходами профілактики від захворювання під час епідемії, до яких вдався відповідач, виконуючи свої обов`язки в межах чинного законодавства та переймаючись упередженням більшої небезпеки ніж тимчасове позбавлення ОСОБА_1 заробітку, тобто надаючи перевагу суспільним інтересам.
Відмова від вакцинації є правом громадянина, але, як будь – яке право, в деяких ситуаціях це право може бути обмежено. Обмеження прав може відбуватися в інтересах держави і суспільства та обумовлено насамперед необхідністю поваги таких же прав і свобод інших людей, а також необхідністю нормального функціонування суспільства і держави.
Право позивача на працю на об`єкті державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а саме в АТ «Укрзалізниця», було тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач ухилився від обов`язкового щеплення. Таке втручання ґрунтувалося на законі, мало легітимну мету, було пропорційним до досягнення такої мети та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.
Таким чином, відсторонення позивача від роботи ґрунтуються на вимогах закону та здійснено у спосіб, передбачений законом, за існування правових та фактичних підстав, в зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
25.09.2023 від позивача ОСОБА_1 надійшли уточнення до позовною заяви, в яких останній зазначає, що невірно вказав відповідача у справі, адже регіональна філія «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» (м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7) втратила статус юридичної особи, а її правонаступником стало АТ «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815, адреса: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5), та вважає за необхідне уточнити найменування відповідача, його юридичну адресу та номер ідентифікаційного коду в Єдиному державного реєстрі підприємства та організації України.
Також, 25.09.2023 від позивача надійшли заперечення на відзив, в яких він прохав суд врахувати постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 № 130/3548/21 де у п. 10.8. вказано «аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що для отримання профілактичного щеплення, в тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього тощо. Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар – надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення. Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими».
Жоден медпрацівник не зміг надати позивачу об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я, та можливі поствакцинальні ускладнення.
Відповідач не надав документів в яких зафіксовано факт відмови від щеплення вакциною від COVID-19. Факт відмови регламентується п. 18 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, затверджених наказом МОЗУ 16.09.2011 №595, згідно якого факт відмові від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою №063-2/о, підписується як громадянином так і медичним працівником. Також, відповідно до ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», якщо особа відмовляється від обов`язкового профілактичного щеплення, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови надати таке підтвердження – засвідчити це актом у присутності свідків.
Також у п. 14.4 постанови ВС зазначено, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівників від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19, і, відповідно для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з переліку №2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід врахувати такі обставини, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні чи закордонні відрядження, контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.
Вважає довідку про кількість соціальних контактів працівника на робочому місці, надану Виробничим підрозділом «Вагонне депо Полтава», відверто маніпулятивною і такою що не відповідає дійсності. Зазначає, що працює в окремому приміщенні, загальною площею близько 200 кв. метрів, з окремим входом, з двома «витяжками», які повинні забезпечувати постійний обмін повітря, у зв`язку з проведенням зварювальних робіт. Деталі для ремонту завозить трактор, тракторист може навіть не вилазити з кабіни. Разом з позивачем, в означеному приміщенні, працює ще один працівник, фрезерувальник, в рідкісних випадках, коли дуже багато роботи на цих 200 кв. м. з двома витяжками, працює ще один фрезерувальник і один зварювальник, тобто максимум 3 чоловіка без позивача). «Маршрут до його місця роботи» не передбачає контактів з 20 працівниками, як зазначено в довідці, тому що всі ті працівники працюють в зовсім іншій будівлі, необхідності з ними контактувати у позивача немає. Відвідини побутового корпусу «перед початком та в кінці робочої зміни» не є обов`язковою складовою технологічного процесу з ремонту вагонів, позивач в побутовому корпусі буває вкрай рідко, перевдягається в цеху, в якому працює, там же має умивальник, а мешкає 10-15 хв. від роботи пішки.
Зазначає, що орієнтовна кількість його контактів протягом робочої зміни максимум 3 людини, і всі ці контакти на відстані 4 і більше метрів. Працює він в професійному респіраторі, під витяжкою, щоб захистити дихальні шляхи та легені.
На період карантину навчання з перевірки знань були відмінені, а виробничі наради перед початком зміни мають на меті перевірити кількість працівників, нічого нового на них майстер йому не повідомляє, кожну зміну він виконує однакову роботу. 
Враховуючи вищевикладене, вважає відзив на його позовну заяву необґрунтованим.
05.10.2023 від представника третьої особи Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки залізничників Полтавщини, голови профспілки Паненка В. надійшла заява з поясненнями до позовної заяви, в якій останній зазначає, що вважає наказ про звільнення незаконним, та таким що грубо порушує трудові права позивача, суперечить базовим нормам національної правової системи – Конституції України, яка має найвищу юридичну силу та гарантує рівність можливостей для реалізації громадянами трудових прав, неприпустимість дискримінації, та непорушність і невідчужуваність прав і свобод. Вважає постанову КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19….» зі змінами внесеними постановою КМУ від 20.10.2021 № 1096 про введення карантину незаконною та такою що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим що порушено процедуру введення в Україні карантину, а саме не введено в Україні надзвичайний стан на той час, а відповідно станом на той момент у головного санітарного лікаря не було повноважень ініціювати карантин, а у КМУ не було підстав встановлювати карантин.
Також, на думку представника третьої особи було допущено грубе порушення норм міжнародно-правових актів, а саме право на працю, право на заборону дискримінації, право на заборону катувань.
Наголошує, що 27.01.2021 на 5-му засіданні ПАРЕ було прийнято резолюцію 2361 «Вакцини проти COVID-19, етичні, юридичні та практичні аспекти». Підпунктом 7.3.1. пункту 7.3. частини 7 Резолюції, асамблея наполегливо закликала держав-членів і Європейський союз забезпечити, щоб громадяни були проінформовані про те, що вакцинація не є обов`язковою, і що ніхто не повинен знаходитися під політичним, соціальним чи іншим тиском з ціллю вакцинації, якщо вони не хочуть цього робити.
Зазначає, що щеплення проти COVID-19 не внесено до переліку обов`язкових, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» «профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень». Звертає увагу, що виключно цим законом встановлюється перелік обов`язкових щеплень, тому відсторонення працівника з підстав ч. 2 ст. 12 цього закону є незаконним і безпідставним.
Вказує, що відповідачем не забезпечено належних умов для проведення щеплення, усі без винятку профілактичні щеплення проводяться виключно після здійснення медичного огляду, для встановлення наявності або відсутності медичних показань до конкретного щеплення, однак відповідачем не забезпечено проходження позивачем медичного огляду. Крім того, відповідачем не направлено позивача у робочий час та зі збереженням за ним цього дня середнього заробітку до медичного закладу для безпосереднього проведення щеплення проти COVID-19. Тому відсутні підстави стверджувати про ухилення від вакцинації з боку позивача.
Відповідно до п. 19 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюються за формою №063-2/о, підписується як громадянином так і медичним працівником.
Отже, згода або відмова від проведення щеплення надається особою не своєму роботодавця, а лікарю відповідної медичної установи. Більш того, відмова від проведення щеплення повинна бути лікарем задокументована.
Разом з тим, відповідач видав оскаржуване розпорядження про відсторонення позивача від роботи без документально підтвердженого висновку про відсутність у позивача медичних протипоказань до щеплення, а також за відсутності належним чином задокументованої лікарем відмови позивача від проведення щеплення. 
Також, порушено гарантії профспілкової діяльності, адже відповідно до ч. 2 ст. 252 КЗпП України та ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.
Крім того, відсторонення здійснено без подання СЕС. Відповідно до ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» відсторонення від роботи працівників які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій проводиться виключно на підставі подання головного державного санітарного лікаря або його заступника.
Враховуючи вищевикладене, просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
24.10.2023 від представників АТ «Укрзалізниця» надійшли заперечення на заяву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в якій представники товариства не погоджуються з твердженнями третьої особи, так як вони не відповідають фактичним даним та чинному законодавству і спростовуються наступним.
До законодавства, яке підлягає застосуванню до правовідносин, які є предметом розгляду у цій справі, відноситься ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанова КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції від 26.10.2021, що діяла на час спірних правовідносин), постановою КМУ від 20.10.2021 №1096 «Про внесення змін до постанови КМУ від 09.12.2020 №1236», накази МОЗ від 05.02.2020 №521, наказ МОЗ від 04.10.2021 №2153 зі змінами відповідно до наказу МОЗ від 01.11.2021 №2393.
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
COVID-19 було віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб наказом МОЗ від 05.02.2020 №521.
Постановою КМУ від 09.12.2020 №1236 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19.12.2020 по 30.06.2023 установлено на території України карантин.
Наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153, зі змінами від 01.11.2021 №2393, затверджено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, підлягають працівники, в тому числі підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2015 №83.
До Переліку входить АТ «Укрзалізниця», тому дія наказу МОЗ від 04.10.2021 №2153 поширюється на всіх працівників відповідача, у тому числі на ОСОБА_1 .
Крім того, у п. 11.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №130/3548/21 міститься висновок про те, що відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими, та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявлених за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.
Стосовно посилань третьої особи, щодо недотримання відповідачем медичної процедури оформлення відмови працівника від щеплення проти COVID-19. Представники товариства зазначили, що позиція Незалежної профспілки залізничників Полтавщини є його суб`єктивним міркуванням, яке не ґрунтується на законі. Сам позивач не заперечує факту відмови від вакцинації, крім того, ОСОБА_1 08.12.2021 звертався до роботодавця з пояснювальною запискою, в якій зазначив, що вакцини проти COVID-19 не пройшли повний цикл клінічних випробувань, він відмовляється приймати участь у медичному випробуванні та буде готовий провести профілактичне щеплення проти COVID-19 після завершення повного циклу клінічних випробувань. Тобто, фактично, на момент звернення ОСОБА_1 було прийняте рішення про утримання від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. 
Згідно з пунктами б, г ч. 1 ст. 10 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 №2801-ХІІ громадяни України зобов`язані у передбачених законом випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення, виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я, що не було виконано позивачем.
Статтею 5 цього закону передбачено, що державні, громадські, або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності.
АТ «Укрзалізниця» є відповідальним роботодавцем, який прагне забезпечити безпеку та здоров`я усіх своїх працівників. У даному випадку позивач утримався від проведення щеплення без висновку лікаря, щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, що становило серйозну загрозу безпеці та здоров`ю інших працівників АТ «Укрзалізниця». 
Внаслідок відмови особи від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право (це не є обов`язком лікаря) взяти у цієї особи відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження – засвідчити актом у присутності свідків (ст 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб»). Доказів стосовно звернення до лікаря позивачем не надано.
Доводи Незалежної профспілки залізничників Полтавщини, про те, що уповноважені посадові особи державної санітарно – епідеміологічної служби не зверталися з поданням про його відсторонення від роботи до роботодавця, як це передбачено приписами ст.ст. 27,42 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженої наказом МОЗ від 14.04.1995 №66, а тому наказ про його відсторонення від роботи прийнято з порушенням закону, спростовується наступним.
У пункті 11.34., 11.35. постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №130/3548/21 зазначено, що положення вищезазначених нормативно – правових актів не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19.
Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Постановою КМУ від 20.10.2021 №1096 «Про внесення змін до постанови КМУ від 09.12.2020 №1236» передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» і ч. 3 ст. 5 ЗУ «Про державну службу».
Незалежна профспілка залізничників Полтавщини зазначає, що роботодавець повинен був направити позивача на повторний медичний огляд із збереженням заробітної плати та місця роботи, згідно якого б лікарська комісія визначила наявність або відсутність медичних протипоказань до конкретного щеплення. Вищевказане твердження є помилковим і спростовується наступним. Статтею 17 ЗУ «Про охорону праці» встановлений обов`язок роботодавця за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах зі шкідливими і небезпечними умовами праці або таких де є потреба у професійному доборі, щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. 
Роботодавець зобов`язаний забезпечити за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників: за заявою працівника, якщо він вважає, що погіршення стану його здоров`я пов`язане з умовами праці; за своєю ініціативою, якщо стан здоровая працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов`язки.
Отже, жодним нормативно – правовим актом не встановлено обов`язку роботодавця щодо організації ним проведення медичного огляду працівнику перед щепленням.
Примусове направлення для здійснення профілактичного щеплення та медичного огляду чинним законодавством не передбачено.
Твердження Незалежної профспілки залізничників Полтавщини щодо необов`язковості вказаного щеплення, зокрема у зв`язку з невключенням його до календаря щеплень, відповідач просить суд прийняти критично, оскільки обов`язковість такого щеплення визначена для окремих працівників, відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» та наказу МОЗ від 04.10.2021 №2153 зі змінами «Про затвердження переліку професій, виробництв, організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», а внесенню до календаря щеплень, підлягають саме щеплення від хвороб визначених у ч. 1 ст. 12 згаданого Закону. В даних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб».
Також зазначають, що Дорожня карта з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19 і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках, що затверджена наказом МОЗУ від 24.12.2020 №3018 в первинній її редакції передбачала, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для всіх груп населення та професійних груп.
Але, у відповідності до наказу МОЗУ від 27.10.2021 №2362 «Про внесення змін до Дорожньої карти ….» абзац про добровільність цієї вакцинації було виключено.
При вирішенні питання про тимчасове відсторонення позивача від роботи АТ «Укрзалізниця» не порушило ст. 43 КУ, оскільки позивач не був позбавлений вибору – звільнитися за власним бажанням чи залишитися на роботі, прийнявши умови, пов`язані з вимушеними заходами профілактики від захворювання під час епідемії, до яких вдався відповідач, виконуючи свої обов`язки в межах чинного законодавства та переймаючись упередженням більшої небезпеки ніж тимчасове позбавлення ОСОБА_1 заробітку, тобто надаючи перевагу суспільним інтересам.
Крім того, Незалежна професійна спілка залізничників Полтавщини у судовому засіданні стверджувала, що навчання та перевірка знань з охорони праці у регіональній філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» в тому числі у Вагонному депо Полтава були відмінені на період карантину, тому соціальних контактів при навчанні та перевірці знань у ОСОБА_1 не відбувалося. Дане твердження не відповідає дійсності та спростовується наступним. У відповідності до вказівки голови правління АТ «Укрзалізниця» Володимира Жмака від 24.12.2020 №Ц/6-83/2920-20 та розпорядження головного інженера регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» Романа Прокоп`єва від 05.01.2021 №НГ-40/03 проведення технічного навчання працівників АТ «Укрзалізниця» було тимчасово зупинено. 
В подальшому, з метою підвищення рівня технічних знань та підготовки персоналу, враховуючи послаблення карантинних обмежень (адаптивний карантин) розпорядженням в.о. голови правління АТ «Укрзалізниця» Івана Юрика та в.о. члена правління Івана Синякова АТ «Укрзалізниця» від 13.07.2021 №Ц-3/6-91/2711-21 технічне навчання працівників з липня 2021 року було поновлено, а вказівка голови правління АТ «Укрзалізниця» Володимира Жмака від 24.12.2020 № Ц/6-83/2920-20 відмінена.
26.03.2024 від представника позивача адвоката Ваніної Ю.А. надійшли письмові пояснення, в яких остання зазначає, що робоча інструкція Державного підприємства «Південна залізниця» ВП «Вагонне депо Полтава» затверджена начальником ВП «Вагонне депо Полтава» 19.12.2013, з якою позивач ознайомився 26.12.2013, коли був наказом від 479/ОС від 26.12.2013 переведений на посаду електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах 5 розряду Підсобно – заготівельної дільниці 1 групи візкове відділення, втратила свою чинність у зв`язку з чисельними перейменуваннями та реорганізаціями підприємства з якими він знаходиться в трудових відносинах з 2007 року. 
Робоча інструкція №ВЧДР – 9 – РІ – 10 АТ «Українська залізниця» Регіональна філії «Південна залізниця» ВП «Вагонне депо Полтава» посада: електрозварника на автоматичних на напівавтоматичних машинах 5 розряду, пункт: Підсобно – заготівельна дільниця «Візкове відділення», затверджена 01.03.2021 Начальником виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_3 не має юридичної сили, адже затверджена з порушенням законодавства України, не погоджена з профспілкою, а тому, не може судом бути прийнята до уваги при розгляді даної справи.
Відповідно до абзацу 6 п. 6 розділу 2 Довідника кваліфікаційних характеристик професійних працівників затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 29.12.2004 №336, робоча інструкція та зміни до неї погоджуються профспілковим комітетом або іншим уповноваженим робочим органом трудового колективу. 
Позивач з 25.08.2020 є членом первинної профспілкової організації Вільна профспілка машиністів України Вагонного депо Полтава (код 39570088), яке перейменувалося 07.07.2021 у «Незалежну профспілку залізничників України» (код 44278881).
ОСОБА_1 майстер надав робочу інструкцію для ознайомлення і проставлення підпису, але позивач повідомив що є членом первинної профспілкової організації і робоча інструкція має бути погоджена з нею, і тому не поставив підпис про ознайомлення, цей факт відповідачем був проігнорований, що підтверджує факт неправомірних дій адміністрації ВП «Вагонне депо Полтава».
З актом від 03.03.2021 про відмову від ознайомлення ОСОБА_1 ознайомився, коли отримав рекомендований лист від АТ «Українська залізниця» 22.03.2024, та категорично не погоджується, що в присутності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відмовився поставити підпис про ознайомлення та екземпляр даної інструкції виданий наручно ОСОБА_1 . Зазначає, що дані особи ніколи не надавали йому для ознайомлення робочу інструкцію, акт від 03.03.2021 є фіктивним і не відповідає дійсності, коли і де був сформований невідомо, не має порядкового номеру.
Також, у відзиві на позовну заяву та у довідці від 28.08.2023 відповідач спирається на Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск 42 «Оброблення металу», а не на робочу інструкцію електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах візкового відділення Підсобно – заготівельної дільниці ВП «Вагонне депо Полтава», затверджених начальником ВП «Вагонне депо Полтава» 19.12.2023 та 01.03.2021, що підтверджує той факт, що вони є незаконними.
Тому, надані на виконання ухвали суду робочі інструкції АТ «Українська залізниця» є неналежними та недопустимими, недостовірними доказами по справі, а тому не можуть бути прийняті до уваги судом при розгляді справи.
Вказує, що ОСОБА_1 фактично має справу з машинами та механізмами, виконує свою роботу самостійно. З огляду на особливості умов його праці, вважає, що застосування до нього такого заходу, як відсторонення від роботи, не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими працівниками (як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 справа №130/3548/21).
Зі змісту наказу №127/ОС від 08.12.2021 «Про відсторонення від роботи» не вбачається, що роботодавцем застосовано індивідуальний підхід при вирішенні питання про відсторонення його від роботи. Окрім того, не надана оцінка виконуваним трудовим обов`язкам, не вказано коло особистих контактів з іншими людьми, які передбачаються займанням посади електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах. Також, у наказі не обґрунтовано нагальної потреби у відстороненні позивача від роботи, а також того, що обіймаючи посаду електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах 5 розряду Підсобно-заготівельної дільниці 1 групи Візкового відділення, він міг спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників підприємства.
Відповідно його відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, лише тому, що позивач працює в АТ «Укрзалізниця», всі працівники якого підлягають обов`язковому щепленню. Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення, тому вважає наказ №127/ОС від 08.12.2021 незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
03.04.2024 від представників АТ «Укрзалізниця» надійшли заперечення на заяву позивача від 04.03.2024, яких останні зазначили, що відповідач в запереченні на заяву третьої особи від 20.10.2023 вже зазначав про поновлення з липня 2021 року технічного навчання працівників «Укрзалізниця». Крім того, проведення технічного навчання та перевірки знань з охорони праці прямо передбачено п. 4.1, п. 6.5 «Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці», затвердженого наказом Державного комітету України промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 26.11.2005 №15, зареєстрованого в МЮУ від 15.02.2005 за №231/10511, так як трудові обов`язки електрозварника відносяться до робіт з підвищеною небезпекою (електрозварювальні, газополум`яні, наплавочні і паяльні роботи) відповідно до п. 1 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом від 26.01.2015 №15. Позивач, в свою чергу, умисно не зазначає, що в жовтні 2021 року він проходив перевірку знань з питань охорони праці, про що відповідачем надаються відповідні документи.
Стосовно посилань позивача про недопустимість та неналежність довідки Вагонного депо Полтави від 28.08.2023 №ВЧДР – 02 – 04/110, як доказу, відповідач зазначає, що пунктом 14.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 по справі №130/3548/21 передбачено, що перевіряючи законність відсторонення працівника від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідним є з`ясування наявності таких факторів як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих), форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.
Тому після винесення та опублікування даної постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень, для об`єктивного та всебічного розгляду справи та з`ясування судом вищезазначених факторів відповідач надав до суду зазначену довідку.
Стосовно посилань позивача щодо відсутності на підприємстві належним чином затвердженої робочої інструкції електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах, АТ «Українська залізниця» було направлено до суду та сторонам робочі інструкції електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах Візкового відділення Підсобно – заготівельної дільниці ВП «Вагонне депо Полтава», затверджених начальником ВП «Вагонне депо Полтава» 19.12.2013, 01.03.2021 та копію акту про відмову від ознайомлення з робочою інструкцією ОСОБА_1 від 03.03.2021.
В робочій інструкції електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах Візкового відділення Підсобно – заготівельної дільниці ВП «Вагонне депо Полтава», затверджених начальником ВП «Вагонне депо Полтава» 19.12.2013 є підпис позивача про ознайомлення.
Згодом, 01.03.2021 начальником ВП «Вагонне депо Полтава» була затверджена робоча інструкція електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах Візкового відділення Підсобно – заготівельної дільниці ВП «Вагонне депо Полтава», враховуючи змінену назву підприємства. Дана робоча інструкція, як і попередня, була розроблена на основі Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, але ОСОБА_1 відмовився від підписання про ознайомлення з нею, про що був складений відповідний акт.
Крім того, просить суд врахувати, що ні в робочих інструкціях працівників, ні в Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників не зазначається реалізація зазначених в них робочих обов`язків працівника, тобто робоча інструкція апріорі не може охопити фактично яким чином відбувається виконання робочих обов`язків працівника, з якими працівниками повинен відбуватися контакт для реалізації своїх обов`язків або з ким потрібно погодити дії при виконанні своїх обов`язків.
Інші твердження та міркування позивача, зазначені в його заяві від 04.03.2024 спростовуються фактами та обставинами зазначеними в довідці виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» від 25.03.2024 №02-04/51 з підтверджуючими документами.
18.04.2024 від представника позивача адвоката Ваніної Ю.А. надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідач вводить суд в оману своїми довідками, які суперечать одна одній та викладені обставини в них не відповідають дійсності, а надані документи не стосуються предмету позову та не спростовують той факт, що позивача було відсторонено від роботи тільки на підставі того, що він працює в АТ «Українська залізниця», всі працівники якого підлягають обов`язковому щепленню проти COVID-19, та того, що роботодавцем не застосований індивідуальний підхід при вирішенні питання про відсторонення його від роботи.
Зазначення відповідачем того факту, що з липня 2021 року було поновлено технічне навчання працівників АТ «Українська залізниця» в період встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 говорить про те, що АТ «Українська залізниця» не є відповідальним роботодавцем, який прагне забезпечити безпеку та здоров`я усіх своїх працівників, а навпаки в період карантинних обмежень відновлює технічне навчання працівників.
Також, звертає увагу суду на те, що проведення технічного навчання та перевірки знань з питань охорони праці проводиться 1 раз на рік. ОСОБА_1 пройшов перевірку 28.10.2021, і відповідно до наданої представником відповідача копії «Журналу протоколів перевірки знань», дата наступної перевірки – 28.10.2022. Вважає проведення перевірки знань 28.10.2022, майже через рік, не може бути підставою для відсторонення позивача від роботи 08.12.2021.
Як вже зазначав позивач у своїй заяві від 04.03.2024 він виконує свою роботу в окремому приміщенні, загальною площею приблизно 200 кв. метрів, з окремим входом з двома потужними витяжками, які забезпечують постійний обмін повітря, у зв`язку з проведенням у приміщенні зварювальних робіт. Разом з ним в зазначеному приміщенні працює ще один працівник – фрезерувальник. Деталі для ремонту у приміщення завозяться трактором, при цьому тракторист постійно знаходиться в кабіні. Під час виконання своїх трудових обов`язків позивач не контактує з іншими працівниками Підсобно-заготівельній дільниці, бо вони працюють в іншій будівлі, необхідності контактувати при виконанні його трудових обов`язків з ними немає.
Викладені обставини у довідці від 28.08.2023, яка додана до відзиву на позовну заяву та у довідці від 25.03.2024 №02-04/51, яка додана до заперечення не відповідають дійсності та суперечать одна одній, а саме: позивач не вирішує з майстром чи бригадиром питання щодо об`єму роботи та кількості надресорних блоків на відновлення, бо деталі для ремонту у приміщення ввозяться трактором, з відмітками крейдою об`єму роботи, що підтверджується фото; не отримує ОСОБА_1 у коморі депо у комірника зварювальний дріт та флюс, це робить майстер під особистий підпис; не відповідає дійсності те, що майстер чи бригадир після проведення наплавки та обробітку надресорних балок оглядає, проводить перевірку «наклонних поверхностей надресорних балок» разом з позивачем у приміщенні де він виконує свою роботу, адже після наплавки надресорної балки наплавлена поверхня фрезерується іншим робітником. Брус вантажиться на трактор та направляється у візкове відділення, де дефектоскопіст чи бригадир перевіряє та приймає роботу.
Також не відповідає дійсності зазначене у довідці від 25.03.2024 №02-04/51 те, що ОСОБА_1 отримує перед початком кожної робочої зміни у старшого комірника молоко, під час чого відбувається соціальний контакт з іншими працівниками підсобно – заготівельної дільниці. Позивач отримує молоко, але не перед початком кожної робочої зміни, а приблизно один раз на місця, коли є в наявності на підприємстві молоко. Те що він приблизно один раз на місяць отримує молоко підтверджують надані представником відповідача копії списків працівників підсобно – заготівельної дільниці, щодо отримання талонів на молоко, де підпис позивача стоїть один раз на місяць, а не за кожен день окремо.
Зазначення в довідці від 25.03.2024 того, що ОСОБА_1 неодноразово залучався до робіт по розвантаженню деталей та матеріалів в комору виробничого підрозділу під час чого відбувається контакт не лише з працівником комори, а й з іншими працівниками і на підставі цього його необхідно було відсторонити від роботи, позбавивши єдиного джерела доходу, звучить абсурдно, складається враження, що адміністрація ВП «Вагонне депо Полтава» не знає які суду надати докази на підтвердження законності відсторонення позивача від роботи.
Звертає увагу на те що процес виконання Стрижаком І.В. своїх робочих обов`язків та умови робочого місця і приміщення не змінювалися протягом багатьох років та були однакові. Про це знає адміністрація ВП «Вагонне депо Полтава», але вводить суд в оману своїми довідками.
Вказує на те, що робоча інструкція ДП «Південна залізниця» ВП «Вагонне депо Полтава» затверджена начальником ВП «Вагонне депо Полтава» 19.12.2013, з якою позивач ознайомився 26.12.2013, втратила свою чинність у зв`язку з чисельними перейменуваннями та реорганізаціями підприємства з якими від знаходиться в трудових відносинах з 2007 року.
Робоча інструкція №ВЧДР – 9 – РІ – 10 АТ «Українська залізниця» Регіональна філія «Південна залізниця» ВП «Вагонне депо Полтава», затверджена 01.03.2021 не має юридичної сили, адже затверджена з порушенням законодавства України, не погоджена з профспілкою, в лавах якої перебував ОСОБА_1 з 25.08.2020 – Первинна профспілкова організація Вільна профспілка машиністів України Вагонного депо Полтава (код 39570088), яке перейменувалося 07.07.2021 у «Незалежну профспілку залізничників України» (код 44278881).
Зі змісту наказу №127/ОС від 08.12.2021 про відсторонення від роботи, не вбачається, що роботодавцем застосований індивідуальний підхід при вирішенні питання про відсторонення його від роботи. Окрім того, не надана оцінка виконуваним трудовим обов`язкам, не вказано коло особистих контактів з іншими людьми, які передбачаються займанням посади електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах. Також, у наказі не обґрунтовано нагальної потреби у відстороненні позивача від роботи, а також того, що обіймаючи посаду електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах 5 розряду Підсобно-заготівельної дільниці 1 групи Візкового відділення, він спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників підприємства.
Вважає, що довідка від 28.08.2023 №ВЧДР9-02-04/110 та довідка від 25.03.2024 №02-04/51 є неналежними та недопустимими доказами по справі, бо вони не були підставою винесення оскаржуваного наказу від 08.12.2021 №127/ОС та сформовані після подачі позовної заяви до суду та обставини, які викладені в довідках не відповідають дійсності. Вважає наказ №127/ОС від 08.12.2021 незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
15.05.2024 від представників АТ «Укрзалізниця» надійшла відповідь на пояснення представника позивача адвоката Ваніної Ю.А., в якій останні наголошують на тому що додаткові пояснення не відповідають обставинам справи та спростовуються наступним.
Фактично позивач не має окремого приміщення для виконання своїх робочих обов`язків. Разом із ОСОБА_1 в цей же час в одному приміщенні знаходяться, два фрезерувальники: один фрезерувальник виконує роботу по фрезеровці букс колісних пар, а інший роботи по фрезеровці надресорних балок, бригадир дільниці з ремонту колісних пар протягом зміни здійснює нагляд та контроль за якістю робіт, що виконуються по фрезеруванню букс колісних пар; слюсар з ремонту рухомого складу дільниці з ремонту колісних пар здійснює розвантаження з трактора та навантаження на трактор букс для фрезерування та після. Також, в цьому приміщенні працює електрогазозварник, який направляє пятники для дільниці деповського ремонту вагонів. Тобто, протягом робочої зміни, в приміщенні де знаходиться робоче місце ОСОБА_1 , неодноразово заходять працівники Підсобно – заготівельної дільниці, дільниці з ремонту колісних пар, дільниці деповського ремонту вагонів, оскільки технологічний процес підприємства це не замкнута система на одному робітнику.
Крім того, згідно проведеної атестації робочих місць, відповідно до даних оцінки факторів виробничого середовища і трудового процесу карти умов праці №1 на робочому місці №56 професії «Електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах» код 7212 мають місце такі шкідливі фактори, як: марганець, кремнію діоксид, шум, мікроклімат у приміщенні, це свідчить про те, що витяжка вентиляції не забезпечує в повному обсязі фільтрацію повітря робочого місця ОСОБА_1 .
Зазначає, що згідно виробничого процесу електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах 5 розряду ОСОБА_1 на початку зміни отримує від майстра вагонного депо змінне завдання, майстер вагонного депо, бригадир, протягом зміни здійснює нагляд та контроль за якістю робіт, що виконуються, здійснює приймання литих деталей візків, що надійшли на ремонт, після отримання змінного завдання деталі з відповідними розмітками для ремонту транспортуються трактором, згідно технологічного процесу після наплавки та фрезерування надресорних балок проводиться їх дефектоскопія (це виробнича технологія, а не приймання роботи ОСОБА_1 ).
Також, позивач отримує у коморі депо у комірника зварювальний дріт та флюс, так як це є частиною підготовчих робіт для забезпечення основного виробничого процесу. Майстер вагонного депо оформлює накладну – вимогу ф.М11 за власним підписом, а робітники отримують необхідний матеріал для роботи в коморі депо у комірник.
Крім того, ОСОБА_1 отримує в коморі депо у комірника молоко та один раз на місяць рукавиці брезентові, у випадку їх зношення чи пошкодження, отримує повторно. 
Представник ОСОБА_1 умисно замовчує, про те що в матеріалах справи міститься копія витягу з журналу реєстрації інструктажів з охорони праці на робочому місці Підсобно – заготівельної дільниці виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» в яких позивач розписувався про отримання позапланових інструктажів з охорони праці. Позаплановий інструктаж з охорони праці проводиться при введенні в дію нових або переглянутих нормативно – правових актів з охорони праці, при надходженні від керівництва філії листів, телеграм, тощо.
Так, 13.10.2021 згідно п. 1 листа №В-01-10/2272 від 11.10.2021, ОСОБА_1 було проведено позаплановий інструктаж з охорони праці разом з усіма іншими працівниками підсобно-заготівельної дільниці. Всього на позаплановому інструктажі 13.10.2021 були присутні 16 працівників дільниці. 01.12.2021 згідно п. 1 листа №Н/388А від 25.11.2021 було проведено позаплановий інструктаж для працівників на якому були присутні 17 працівників дільниці, серед них і ОСОБА_1 .
Зазначає, що предметом даної судової справи є визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, а не визнання легітимності або нелегітимності робочої інструкції ОСОБА_1 .
Також адвокат позивача вводить суд в оману щодо отримання ОСОБА_1 молока раз на місяць, враховуючи, що відповідно до списків, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 отримував спецхарчування (молоко) у старшого комірника чи комірника у коморі виробничого підрозділу у вересні 2021 року – 15 разів, у жовтні 2021 року – 12 разів, у листопаді 2021 року – 15 разів, що підтвердив своїм особистим підписом, де відповідно відбувалися соціальні контакти з іншими працівниками Підсобно – заготівельної дільниці.
Щодо посилання про відсутність в наказі про відсторонення позивача оцінки його виконуваної роботи та соціальних контактів з іншими людьми, зазначає, що у трудовому законодавстві відсутні норми, які б визначали типовий зразок наказу на відсторонення від роботи. В тому числі, відсутні вимоги обґрунтовувати у наказі потребу відсторонення працівника, а також те, що він міг спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників підприємства.
Разом з тим, Верховний Суд надав роз`яснення у листі від 24.12.2021 № 3223/0/208-21 щодо процедури відсторонення працівника від роботи. Так, було зазначено, що відсторонення від роботи оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, із викладенням підстав і строків відсторонення, із якими працівник має ознайомитися негайно під підпис, адже таке рішення має істотне значення в реалізації прав працівника на працю. Якщо працівника, відстороненого від роботи, не звільнено з роботи відповідно до закону, він має право бути допущеним до роботи після усунення підстав або закінчення визначеного строку відсторонення, із якими пов`язувалося відсторонення працівника від роботи. Якщо в наказі (розпорядженні) про відсторонення працівника від роботи не визначено строк відсторонення, про допуск його до роботи видається наказ (розпорядження).
В даному випадку, відповідачем було дотримано наведений алгоритм дій. У наказі від 08.12.2021 №127/ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » зазначена підстава відсторонення, а також вказано термін «до моменту усунення причини відсторонення». В даному наказі міститься посилання на наказ МОЗ від 04.10.2021 №2153, в якому зазначено, що з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, затверджується перелік професій, організацій, працівники яких підлягають обов`язковому щепленню проти COVID-19 та на постанову КМУ від 09.12.2020 №1236, в якій в самій назві зазначено про запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Також, жодним нормативно – правовим актом не визначено необхідність письмового оформлення здійсненої роботодавцем оцінки пропорційності відсторонення працівника від роботи, які виклала в своїй постанові від 14.12.2022 Велика Палата Верховного Суду у справі №130/3548/21, у пункті 14.9.
Вищевикладене цілком свідчить про безпідставність посилання адвоката позивача в її додатковому поясненні від 18.04.2024 про відсутність соціальних контактів Стрижака І.В. з іншими працівниками Підсобно – заготівельної дільниці, а вказує на те, що ОСОБА_1 мав службову необхідність у контактуванні з іншими працівниками підприємства, відповідно мав підвищений ризик інфікуватися коронавірусом та/або сприяти його подальшому поширенню серед інших працівників АТ «Укрзалізниця», а отже, нагально необхідним було його відсторонення від роботи.
Процесуальні дії у справі.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2022 справу передано на розгляд судді Крючко Н.М.
Ухвалою судді Подільського районного суду міста Полтави Крючко Н.М. від 21.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.
23.02.2024 ухвалою судді Подільського районного суду міста Полтави Крючко Н.М. замінено первісних відповідачів Виробничий підрозділ «Вагонне депо Полтава» Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» та Регіональна філія «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на належного відповідача Акціонерне товариство «Українська залізниця».
21.05.2024 ухвалою судді Подільського районного суду міста Полтави ОСОБА_7 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
На підставі рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 17.11.2025 №2463/1дп/15-25 суддю ОСОБА_8 тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя.
18.12.2025 розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду міста Полтави № 555 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025, визначено головуючого суддю Подмаркову Ю.М.
Ухвалою судді Подільського районного суду міста Полтави Подмаркової Ю.М. від 05.01.2026 справу прийнято до провадження, призначено судове засідання.
Участь у справі сторін та інших учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні наполягав на задоволенні своїх позовних вимог з підстав, зазначених у заявах по суті справи та письмових поясненнях.
Позивач пояснив, що працює зварювальником на автоматичних та напівавтоматичних машинах в цеху, площею 200 кв.м., в окремому приміщенні з двома потужними витяжками, в професійному респіраторі або у зварювальній масці, без сторонньої допомоги. Вхід до приміщення є окремим, деталі до приміщення завозяться трактором, при цьому тракторист з кабіни не виходить. Під час виконання своїх обов`язків необхідності контактувати з іншими особами немає. в Приміщенні, де він працює має окрему шафу та вмивальник. Щодо тримання ним молока, то це відбувається один раз на місяць, а не щоденно. Щодо отримання необхідного приладдя у комірника, то сам комірник перебуває за склом і безпосередньо не контактує ні з ким. Безпосередній контакт з іншими працівниками є мінімальним. Представник позивача Ваніна Ю.А. повністю підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити. Стосовно вакцинації, то він не був проти вакцинуватися, але зважаючи на те, що вакцина була ще недосліджена, мав з цього приводу настороження. 
Представник відповідача Момот К.Е. проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях.
Представник третьої особи Паненко В.М. також позов підтримав, просив його задовольнити. Підтвердив, що ОСОБА_1 працює в окремому приміщенні, куди ніхто не може зайти, оскільки це є небезпечним. Заперечення представника відповідача не підтверджені доказами. ОСОБА_1 є єдиним, хто працює на автоматичних машинах. Просив врахувати, що не дивлячись на відсторонення працівників, їх було зобов`язано приходити на роботу та відмічатися, створюючи у таких спосіб умови, за який вони вимушені були контактувати.
Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_9 надав суду показання про те, що перебував у трудових відносинах з АТ "Укрзалізниця", працював зі ОСОБА_1 . Вказав, що у ОСОБА_1 було окреме приміщення площею 30Х15 м. висотою 5 м. Позивач сам виконував свою роботу і поруч з ним ніхто не міг перебувати, бо це є небезпечним. ОСОБА_1 під час виконання ним своїх обов`язків не було необхідності відвідувати приміщення загального використання, бо в цьому не було потреби. Ще до карантинних обмежень проводилися наради, але в подальшому їх кількість обмежили, працівники не збиралися всі разом, а з необхідною інформацією знайомилися в різний час, щоб не стикатися один з одним. Стосовно отримання молока, то його привозили 1-2 рази на місяць, могли залишити в цеху, спец одяг видавали дуже рідко, рукавиці також не часто. Стосовно проходження періодичного навчання, то воно проводиться один раз на рік. 
Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_10 надала суду показання про те, що близько 20 років працює в Вагонному депо, добре знає ОСОБА_1 . Деякий час вона виконувала обов`язки майстра, але в іншій зміні. Стосовно проведення робочих нарад на період карантинних обмежень, то дійсно вони проводилися, на нарадах могло бути 15-17 працівників. Стосовно умов роботи ОСОБА_1 , то він працював в окремому приміщенні, мав окремі: шафу для одягу, вмивальник та вбиральню. З ним в приміщенні також перебував і фрезерувальник, міг також приходити дефектоскопіст. У відділенні, в якому працює ОСОБА_1 , працює декілька людей, але їх робочі місця не знаходяться поруч. Майстер не контролює роботу зварювальника, лише може перевірити присутність працівника на робочому місці. Зазначила, що в період карантинних обмежень, адміністрацією Депо не було належним чином організовано роботу так, щоб мінімізувати контакти працівників, зокрема щодо проведення нарад.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.10.2007 працює на посаді електрозварювальника на автоматичних та напівавтоматичних машинах 5 розряду Візкового відділення Підсобної заготівельної дільниці 1 групи у Виробничому підрозділі "Вагонне депо Полтава" регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (т. 1 а. с. 21-31)
Виробничий підрозділ «Вагонне депо Полтава» є виробничим підрозділом регіональної філії «Південна залізниця», яка у свою чергу, є відокремленим підрозділом АТ «Укрзалізниця», яка не має статусу юридичної особи, та діє від імені АТ «Укрзалізниця» і в її інтересах, здійснює делеговані АТ «Укрзалізниця» функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності товариства.
Згідно з актом від 04.12.2021 ОСОБА_11 був проінформований про зміст п.41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідеміологічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої вірусом SARS-CoV-2» з додатком; наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» з додатком; наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 року №2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» з додатком; постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» з додатком (у частині, що стосується АТ «Укрзалізниця»), однак від підпису відмовився, 08.12.2021 на адресу Вагонного депо Полтава направив заперечення на лист-ознайомлення з листом Директора з управління персоналом та соціальної підтримки АТ «Укрзалізниця» від 26.11.2021.
Окрім того, позивач у своїй заяві - запереченнях від 08.12.2021, поданій на ім`я начальника Вагонного депо Полтава зазначив про те, що він відщеплення від COVID-19 тимчасово утримується до моменту опублікування в офіційних джерелах результатів, які містять в сукупності науково обґрунтовані докази, в тому числі дані адекватних та добре контрольованих досліджень, які дають змогу вважати, що вакцини або інші медичні імунобіологічні препарати можуть бути ефективними для профілактики короно вірусної хвороби та не несуть загрози життю та здоров`ю вакцинованих, та прохав забезпечення йому безкоштовне проходження ПЛР тестування кожні 72 години, в разі відсутності відповідного фінансування на підприємстві по відшкодуванню ПЛР-тестування, перевести на дистанційний режим роботи чи оплатити простій не з вини працівника (а. с. 15).
Згідно акту від 08.12.2021, вбачається, що ОСОБА_1 не надав до АТ «Укрзалізниця» документ на підтвердження вакцинації проти COVID -19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID -19, виданого закладом охорони здоров`я, чим відмовляється від вакцинації. Позивача проінформовано про правові наслідки відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти COVID -19 та відсторонення від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645 - ІІІ з 09 грудня 2021 року до усунення причин, які зумовили таке відсторонення. Також повідомлено, що він буде допущений до роботи за умови пред`явлення документа, який підтверджує вакцинацію проти COVID -19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID - 19 виданого закладом охорони здоров`я.
Наказом начальника виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» № 127/ОС від 08.12.2021 ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 09.12.2021 року, до моменту усунення причин відсторонення, без збереження заробітної плати (т. 1 а. с. 14).
09.12.2021 позивач ознайомлений з наказом та зазначив про свою незгоду з ним.
Наказом начальника виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 02.03.2022 № 43/ОС ОСОБА_1 електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах 5 розряду Візкове відділення, Підсобно-заготівельна дільниця 1 групи, допущено до роботи з 02 березня 2022 року, до завершення воєнного стану в Україні (т. 1 а. с. 140).
Спір між сторонами стосується законності наказу про відсторонення позивача від роботи.
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Статтею 46 КЗпП України встановлено, що відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
Тобто, статтею 46 КЗпП України встановлено невичерпний перелік підстав, за яких працівник може бути відсторонений від роботи роботодавцем (власником або уповноваженим органом). Положення цієї статті передбачають можливість відсторонення працівника від роботи і в інших випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до п. а, б статті 10 Закону України «Основ законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, а зокрема: піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.
Згідно статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору.
Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.
Згідно з частинами 1-3 статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Так, системний аналіз норм статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та норм статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» дозволяє дійти висновку, що наведений у цих статтях перелік хвороб, проти яких профілактичні щеплення є обов`язковими, не є вичерпним і профілактичні щеплення від інших хвороб, за певних (встановлених у цих нормах) обставин, можуть бути також обов`язковими.
Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2020 року № 1726 «Про затвердження Порядку ведення обліку, звітності та епідеміологічного нагляду (спостереження) за інфекційними хворобами та Переліку інфекційних хвороб, що підлягають реєстрації» (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.12.2020 року за №1333/35616) COVID-19 входить до переліку інфекційних хвороб.
Наказом МОЗ від 25 лютого 2020 року № 521 внесено зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39, де зазначено COVID-19.
11 березня 2020 року у зв`язку з масштабами поширення SARS-CoV-2 ВООЗ офіційно визнала пандемію COVID-19.
Постановою від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова № 211) Кабінет Міністрів України в межах усієї території України встановив карантин на період з 12 березня до 03 квітня 2020 року, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволялося проводити без участі глядачів (уболівальників).
У подальшому з огляду на незадовільну ситуацію з поширюваністю коронавірусної інфекції постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 9 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 квітня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928, від 23 грудня 2022 року № 1423, від 25 квітня 2023 № 383 карантин неодноразово продовжувався (останнього разу до 30 червня 2023 року). Вказані постанови встановлювали низку карантинних заходів та обмежень, суворість яких визначалася з огляду на епідемічну ситуацію в державі та її окремих регіонах.
Станом на час винесення спірного наказу діяв режим карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, який передбачав певні карантинні обмеження та обов`язкові заходи з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби.
Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (згідно постанови КМ № 1096 від 20.10.2021) керівникам державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій зобов`язано забезпечити: контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153; відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком №2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статі 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.
Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Частиною 1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою КМУ № 267 від 25.03.2015 визначено, що Міністерство охорони здоров`я (МОЗ) є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб тощо.
Наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153).
Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6) підприємств, установ та організацій, включених доПереліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83; 7) органів місцевого самоврядування; 8) закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності; 9) комунальних підприємств, установ та організацій.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 83, акціонерне товариство «Українська залізниця» входить до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.
Отже, на його працівників розповсюджується дія наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язкові профілактичним щепленням».
Вищезазначеним наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку № 2153 медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за № 1161/19899 (у редакції наказу МОЗ від 11.10.2019 № 2070).
Наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану: - фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19; - фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях; - закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану; - пункт 41-6 постанови № 1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану».
Указане вище свідчить про те, що після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19.
Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності № 66 від 14.04.1995 (надалі Інструкція № 66).
Відповідно до абзацу шостого частини першої статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до пункту 2.3 вищезазначеної Інструкції з урахуванням змін, внесених наказом МОЗ від 30 серпня 2011 року № 544, подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності це письмовий організаційно-розпорядчий документ Державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.
Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції № 66 особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам Державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.
Пунктом 2.5 Інструкції № 66 визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції.
Згідно з пунктом 2.7 Інструкції № 66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції.
Положення абз. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» та постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».
Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.
За змістом абз. 3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» санітарне та епідемічне благополуччя населення це стан здоров`я населення та середовища життєдіяльності людини, при якому показники захворюваності перебувають на усталеному рівні для даної території, умови проживання сприятливі для населення, а параметри факторів середовища життєдіяльності знаходяться в межах, визначених санітарними нормами.
Незважаючи на попередньо задекларовану добровільність вакцинації для всіх професійних груп, відповідно до статті 10 Закону № 2801-XII, статті 12 Закону № 1645-ІІІ, пункту8 Положення про МОЗ та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, 04 жовтня 2021 року МОЗ затвердило Перелік № 2153, який передбачав обов`язкове профілактичне щеплення для окремих категорій працівників проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цього захворювання (вказаний Перелік доповнений наказами МОЗ від 01 та 30 листопада 2021 року № 2393 і № 2664 відповідно). А 27 жовтня 2021 року МОЗ видало наказ № 2362, згідно з яким із Дорожньої карти виключено абзац про добровільність щеплення від COVID-19.
Враховуючи ситуацію, яка склалася в Україні, держава вжила певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя для захисту здоров`я населення від хвороби, яка може становити серйозну небезпеку, а саме для запобігання подальшому її поширенню, попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції є легітимною. Встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності» та є пропорційним цій меті, тобто дозволяє її досягнути найменш обтяжливими для людини засобами.
З огляду на це в кожній конкретній ситуації треба з`ясовувати, наскільки захід втручання у відповідне право був виправданим.
Нагальна необхідність вжиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів.
При вирішенні спору суд з`ясовує, чи було нагально необхідним відсторонення позивача від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.
За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595.
Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того,чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.
Суд вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності переконливих підстав.
Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 у справі № 130/3548/21.
Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що у кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є працівником Виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та обіймає посаду електрозварника на автоматичних та напіватоматичних машинах.
Враховуючи викладене, позивач відносився до числа працівників, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Так, згідно робочої інструкції, затвердженої начальником Виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Ткаченко С.В. 01.03.2021 електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах 5-го розряду візкового відділення підсобно-заготівельної дільниці має наступні завдання та обов`язки: 1) раціонально й ефективно організовує працю на робочому місці; 2) виконує відповідні підготовчі та завершальні роботи на початку і в кінці робочого дня (зміни); 3)виконує ручне дугове зварювання та напівавтоматичне наплавлення технологічних конструкцій, що працюють під динамічними та вібраційними навантаженнями (бокових рам, надресорних балок та інших деталей візків вантажних вагонів); 4) виконує кисневе підігрівання, прямолінійне і горизонтальне різання деталей з різних марок сталей за розміткою вручну з обробленням кромок під зварювання, у тому числі із застосуванням спеціальних флюсів; 5) зварює конструкції деталей вантажних вагонів в усіх просторових положеннях зварного шва; 6) зварює і наплавляє тріщини та раковини у тонкостінних литих деталях візків вантажних вагонів з важкодоступними для зварювання місцями; 7) виконує термооброблення газовим пальником зварених стиків до та після зварювання; 8) читає креслення зварних просторових металоконструкцій; 9) додержується норм комплектів документів на технологічні процеси ремонту та модернізації візків вантажних вагонів; 10) виконує технічне обслуговування зварювального устаткування; 11) застосовує способи й прийоми попередження відмов технологічних систем і виникнення браку шляхом контролю якості виконання зварювальних та наплавлювальних робіт, виконує усунення виявлених дефектів; 12) за завданням айстра підсобно-заготівельної дільниці виконує роботи з виконання зварювально-наплавлювальних робіт в зварювальному, візковому та дверному відділеннях; 13) використовує в разі необхідності засоби попередження і усунення непередбачених виробничих негативних явищ (пожежі, аварії тощо); 14) дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку, охорони праці, техніки безпеки, пожежної безпеки згідно з інструкціями (т. 2, а. с. 139-142).
Тобто фактично позивач мав справу з конструкціями та механізмами, здійснюючи роботи по їх наплавленню та зварюванню, технічному обслуговуванню зварювального устаткування.
З огляду на особливості умов праці позивача (електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах), суд враховує, що застосування до позивача такого заходу, як відсторонення від роботи, не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими працівниками тощо.
Зі змісту наказу № 127/ОС від 08.12.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » не вбачається, що роботодавцем застосований індивідуальний підхід при вирішенні питання про відсторонення ОСОБА_1 від роботи. Окрім того, не надана оцінка виконуваним трудовим обов`язкам позивача, не вказано коло особистих контактів з іншими людьми, які передбачаються займанням посади електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах. Також у наказі не обґрунтовано нагальної потреби у відстороненні саме ОСОБА_1 від роботи, а також того, що обіймаючи посаду електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах, він міг спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників підприємства.
Відповідно, позивача відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, лише тому, що він працював в АТ «Укрзалізниця», всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19. Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самого ОСОБА_1 .
Суд вважає, що надані представником відповідача обґрунтування щодо правомірності винесення наказу про відсторонення вже після ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанови від 14.12.2022 № 130/3548/21, про що зазначено у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях, не спростовують того факту, що індивідуальний підхід при вирішенні питання про відсторонення ОСОБА_1 від роботи не застосовувався.
Зі змісту наказу № 127/ОС від 08.12.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » не вбачається, що роботодавцем застосований індивідуальний підхід при вирішенні питання про відсторонення позивача від роботи. Окрім того, не надана оцінка виконуваним трудовим обов`язкам позивача, не вказано коло особистих контактів з іншими людьми, які передбачаються займанням посади електрозварника. Також у наказі не обґрунтовано нагальної потреби у відстороненні саме ОСОБА_1 від роботи, а також того, що обіймаючи посаду електрозварника, він міг спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників підприємства.
В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази про об`єктивну неможливість оптимізації порядку проведення виробничих нарад майстром вагонного депо, відвідування побутового корпусу, проведення навчань та перевірки знань задля забезпечення мінімізації контактів між працівниками, створення умов для забезпечення безпечної соціальної дистанції у робочому процесі позивача. Тобто, відповідач не застосував індивідуального підходу при вирішенні питання про відсторонення позивача.
Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу начальника виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 127/ОС від 08.12.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 09.12.2021 по 01.03.2022, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 2 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу.
Аналогічне визначення заробітної плати викладене у ст. 94 КЗпП України.
Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Разом з тим, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/2548/21 (провадження № 14-82цс22) зазначено, що: «чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. […] У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати».
Враховуючи, що суд дійшов висновку про незаконність виданого стосовно позивача наказу та наявність підстав для його скасування, то за період з 09.12.2021 по 01.03.2022 включно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час відсторонення від роботи.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.
Відповідно до довідки ВП «Вагонне депо Полтава» середня заробітна плата за годину позивача становить 66,46 грн., середній заробіток за період з 09.12.2021 по 01.03.2022 включно - 30 471,91 грн., що не заперечували сторони під час розгляду справи в суді (т. 2 а. с. 112).
Так, середній заробіток ОСОБА_1 за період з 09.12.2021 по 01.03.2022 включно складає 30 471,91 грн виходячи з наступного розрахунку:
середня заробітна плата за годину складає: 15973,39 грн. (8 952,83 грн жовтень 2021 р., + 5 368,32 грн. листопад 2021 р.) : 215,5 год. = 66,46 грн;
середній заробіток з 09.12.2021 по 31.12.2021 складає: 128 год. х 66,46 грн = 8 506,88 грн;
середній заробіток з 01.01.2022 по 31.01.2022 складає 159 год. х 66,46 грн = 10 567,14 грн;
середній заробіток з 01.02.2022 по 28.02.2022 складає 160 год. х 66,46 грн = 10 633,60 грн;
середній заробіток з 01.03.2022 по 01.03.2022 складає 11,5 год. х 66,46 грн = 764,29 грн,
а всього - 30 471,91 грн.
Таким чином, на підставі викладеного з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середня заробітна плата за період з 09.12.2021 по 01.03.2022 у розмірі 30 471,91 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .
За подачу позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн (т. 1 а.с. 1).
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подачу позову до суду, в розмірі 992,40 грн.
Відповідно до частин першої шостої ст. 137 ЦК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Позивач просить стягнути з відповідача 19 000,00 грн витрат за професійну правничу допомогу.
На підтвердження факту наданих послуг правничої допомоги до матеріалів справи долучено: договір про надання правової допомоги від 29.11.2023, укладений між адвокатом Ваніною Ю.А. та ОСОБА_1 , розрахунок вартості наданої ОСОБА_1 правничої допомоги по справі № 553/334/22 станом на 26.06.2026, згідно якого загальна вартість наданої правничої допомоги відповідно до Договору станом на 26.06.2026 становить 19 000,00 грн, що підтверджується квитанціями щодо отримання адвокатом гонорару від 29.11.2023, 04.12.2023, 18.01.2024, 23.02.2024, 13.03.2024, 21.05.2024, 04.09.2024, 23.10.2024, 27.11.2024, 19.12.2024, 03.06.2025, 10.07.2025, 21.07.2025, 04.11.2025, 09.03.2025, 14.04.2026, 06.05.2026, 09.06.2026 від Стрижака І.В. (первинна консультація клієнта - 2000,00 грн, складання клопотань, запитів, заяви в порядку ст. 49 ЦПК України та направлення сторонам по справі, подання до суду, представництво у суді 04.12.2023, 18.01.2024, 23.02.2024 - 3 000,00 грн, складання процесуальних документів та представництво у суді: 13.03.2024, 21.05.2024, 04.09.2024, 23.10.2024, 27.11.2024, 19.12.2024, 03.06.2025, 10.07.2025, 21.07.2025, 04.11.2025, 09.03.2026, 14.04.2026, 06.05.2026, 09.06.2026 - 14 000,00 грн), ордер на надання правничої допомоги Стрижаку І.В. у Подільському районному суді міста Полтави адвокатом Ваніною Ю.А. від 30.11.2023; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Ваніною Ю.А.
01.07.2026 від представника відповідача АТ "Українська залізниця" Момот К.Е. надійшли заперечення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу позивачу, яке обґрунтовано тим, що витрати позивача є неспівмірними, необґрунтованими та непропорційними, оскільки, справа є незначної складності , не має суспільного інтересу, по даній категорії справ є численна практика Верховного Суду та висновки Великої Палати, витрати на оплату послуг адвоката мають бути співмірними, зокрема, із ціною позову, яка складає 30 471,91 грн.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19000,00 грн. є співмірними із складністю справи, наданими послугами у суді, а розмір таких витрат відповідає критеріям реальності та розумності, що свідчить про необхідність задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача на користь позивача таких витрат у відповідному розмірі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Незалежна профспілка залізничників Полтавщини, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час відсторонення - задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ начальника Виробничого підрозділу «Вагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 127/ОС від 08.12.2021«Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ».
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 30 471 (тридцять тисяч чотириста сімдесят одна) грн 91 к.
У частині стягнення середнього заробітку у межах платежу за один місяць рішення суду допустити до негайного виконання.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 к. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) грн 00 к.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:
позивач - ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;
відповідач – акціонерне товариство "Українська залізниця", юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Незалежна профспілка залізничників Полтавщини, юридична адреса: м. Полтава, вул. Гайового, буд. 5, код ЄДРПОУ 44278881.
Повний текст рішення складено 27.07.2026.

Головуюча         Ю.М. Подмаркова