ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 906/948/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Цвілюка Б.В.,
представників учасників справи:
ОСОБА_1 - Ліпська-Романченко Г.Д.,
Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Буд" - Гуртовенко Р.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Буд"
на рішення Господарського суду Житомирської області від 06.04.2026 (суддя Вельмакіна Т.М.)
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 (колегія суддів: Петухов М.Г., Гудак А.В., Мельник О.В.)
у справі за позовом  ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Буд" (далі - ТОВ "Техно Буд")
про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зміну формулювання звільнення та стягнення вихідної допомоги.
Суть спору
1.  ОСОБА_1 з 03.11.2023 до 31.01.2025 обіймав посаду директора ТОВ "Техно Буд".
2. До трудової книжки ОСОБА_1 внесено запис про звільнення його з посади директора ТОВ "Техно Буд" за згодою сторін згідно з п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) відповідно до наказу від 31.01.2025.
3. Однак, з наказу від 01.02.2025, виданого на підставі рішення загальних зборів учасників товариства, яке оформлено протоколом №31/01/25 від 31.01.2025, вбачається, що ОСОБА_1 був звільнений з посади директора ТОВ "Техно Буд" за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП.
4.  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Техно Буд" про: 1) визнання незаконним та скасування наказу №31/01 від 31.01.2025 про звільнення з посади директора ОСОБА_1 ; 2) зміну формулювання звільнення ОСОБА_1 ; 3) стягнення вихідної допомоги.
5. Суд першої інстанції позов задовольнив частково: стягнув з ТОВ "Техно Буд" на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу, у задоволенні інших вимог відмовив. Суд апеляційної інстанції залишив це рішення без змін.
6. ТОВ "Техно Буд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення вимог про стягнення вихідної допомоги, ухвалити в цій частині нове рішення про закриття провадження у справі або про відмову у задоволенні позовних вимог.
7. Перед Верховним Судом у цій справі постали такі питання:
- в порядку якого судочинства підлягає вирішенню спір про стягнення вихідної допомоги колишньому директору товариства з обмеженою відповідальністю, звільненого за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП (застосування п.3 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України);
- чи має право керівник юридичної особи на одержання вихідної допомоги, розмір якої обраховується із окладу, який колишній директор самостійно собі визначив (застосування ст.44 КЗпП, ст.39 Закону "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").
8. Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги, виходячи з таких мотивів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
9.  ОСОБА_1 з 03.11.2023 був прийнятий на посаду директора ТОВ "Техно Буд", а 31.01.2025 - звільнений із такої посади.
10. В довідці від 28.02.2025 №00БП-000013, виданій ОСОБА_1 , зазначено, що він працював директором з 03.11.2023 до 31.01.2025, дохід за період з 01.08.2024 до 31.01.2025 склав 225 903,51 грн. Цю довідку підписали директор ТОВ "Техно Буд" Сергієм Кіпчуком та головним бухгалтером Іриною Поліщук .
11. Матеріали справи містять копії:
- наказу №31/01 від 31.01.2025, за яким ОСОБА_1 припиняє виконання обов`язків директора ТОВ "Техно Буд" з 31.01.2025; підстава - протокол загальних зборів учасників ТОВ "Техно Буд" №31/01/25 від 31.01.2025; копія містить відбиток печатки ТОВ "Техно Буд", однак відсутній підпис ОСОБА_1 ; на цьому наказі міститься запис, датований 28.02.2025, у якому ОСОБА_1 вказує, що з наказом не згодний, буде оскаржувати в суді, копію отримав;
- наказу №01/02 від 01.02.2025 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ "Техно Буд" за п.5 ч.1 ст.41 КЗПП на виконання рішення загальних зборів учасників ТОВ "Техно Буд", оформлене протоколом загальних зборів учасників №31/01/2025 від 31.01.2025, на якому міститься відбиток печатки ТОВ "Техно Буд" та який підписаний директором ТОВ "Техно Буд" Кіпчуком С.М. ;
- штатних розписів ТОВ "Техно Буд";
- протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Техно Буд" №31/10/23 від 31.10.2023;
- протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Техно Буд" №31/01/25 від 31.01.2025;
- статуту ТОВ "Техно Буд" (нова редакція) 2021 рік, затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Техно Буд", оформленого протоколом №10042021 від 10.04.2021;
- статуту ТОВ "Техно Буд" (нова редакція) 2021 рік, затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Техно Буд", оформленого протоколом №06/11/24 від 06.11.2024;
- звіту про фактичні результати виконання узгоджених процедур.
12. Виключною компетенцією загальних зборів учасників є визначення умов оплати праці посадових осіб Товариства, його дочірніх підприємств, філій, представництв (п.5.23. статуту ТОВ "Техно Буд" (нова редакція) 2021 року).
13. Згідно з п.10.3.16 статуту ТОВ "Техно Буд" (2024 рік) визначення умов оплати праці посадових осіб товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв відноситься до компетенції загальних зборів учасників товариства.
14. Положення п.10.4.2. статуту ТОВ "Техно Буд" (2024 рік) аналогічні за змістом положенням частин 1, 2 ст.31 Закону "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (далі - Закон "Про ТОВ та ТДВ") загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також: 1) з ініціативи виконавчого органу товариства; 2) на вимогу наглядової ради або ради директорів товариства; 3) на вимогу учасника або учасників товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства. Річні загальні збори учасників обов`язково скликаються щорічно протягом шести місяців наступного за звітним року, якщо інше не встановлено законом. До порядку денного річних загальних зборів учасників обов`язково вносяться питання про розподіл чистого прибутку товариства, про виплату дивідендів та їх розмір.
15. Відповідно до п.5.14 статуту ТОВ "Техно Буд" (2021 рік) загальні збори учасників товариства скликаються не рідше одного разу на рік.
16. У пп. б) пп.10.7.5 п.10.7 статуту ТОВ "Техно Буд" (2024 рік) встановлено, що до компетенції директора товариства належить розробка штатного розпису та фонду оплати праці товариства.
17. У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира (справа №296/2243/25) із позовом до ТОВ "Техно Буд" про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
18. В обґрунтування позову у справі №296/2243/25 ОСОБА_1 зазначив, що:
- 01.11.2023 він був призначений на посаду директора ТОВ "Техно Буд", а 03.02.2024 йому стало відомо, що на підставі рішення загальних зборів учасників товариства згідно із протоколом №31/01/25 від 31.01.2025 його звільнено із посади директора ТОВ "Техно Буд";
- 28.02.2025 він отримав копію наказу про звільнення на підставі п.1 ст.36 КЗпП, проте заяву про звільнення він не писав, наміру звільнитися з посади не висловлював, про скликання та проведення загальних зборів учасників товариства щодо його звільнення не знав.
19. Корольовський районний суд міста Житомира ухвалою від 07.03.2025 у справі №296/2243/25 відмовив у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 Цивільного процесуального кодексу України (заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства). Житомирський апеляційний суд постановою від 14.05.2025 залишив без змін цю ухвалу.
Короткий зміст позовних вимог та заперечень щодо них
20. У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до ТОВ "Техно Буд", в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ №31/01 від 31.01.2025 про звільнення з посади директора ОСОБА_1 ;
- змінити формулювання звільнення ОСОБА_1 , вказавши формулювання звільнення з посади директора ТОВ "Техно Буд" ОСОБА_1 за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП, згідно з рішенням загальних зборів ТОВ "Техно Буд", яке оформлено протоколом №31/01/25 від 31.01.2025;
- стягнути з ТОВ "Техно Буд" на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 225 903,54 грн.
21. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:
- 03.02.2025 ОСОБА_1 стало відомо, що його звільнено з посади директора на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ "Техно Буд", яке оформлено протоколом №31/01/25 від 31.01.2025; учасники товариства, які прийняли рішення про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін, не повідомили про обставини його звільнення; ОСОБА_1 не писав заяву про звільнення, не заявляв в усній формі про намір звільнитися з посади директора товариства, а також йому не було відомо про скликання та проведення загальних зборів товариства 31.01.2025 щодо його звільнення з посади директора;
- на його звернення в телефонному режимі, головний бухгалтер товариства надіслала ОСОБА_1 у застосунок Вайбер фото його трудової книжки, де зазначено, що підставою звільнення є наказ №31/01 від 31.01.2025 за згодою сторін згідно пункту 1 ст. 36 КЗпП; вказує, що 28.02.2025 отримав копію наказу про звільнення, в якому зазначив, що не погоджується зі звільненням та буде оскаржувати його в суді;
-  ОСОБА_1 звертався до Господарського суду Житомирської області щодо протиправного звільнення з посади директора товариства на підставі п.1 ст.36 КЗпП; в результаті цього, докази звільнення позивача з посади директора на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП та копію рішення загальних зборів №31/01/25 від 31.01.2025 відповідач надав до суду лише під час розгляду судової справи №906/649/25; лише в рамках судової справи №906/649/25 позивачу стало відомо про його звільнення на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП, що призвело до залишення позову без розгляду, оскільки виникла необхідність одночасної зміни підстав та предмета позову;
-  ОСОБА_1 вважає протиправним внесення формулювання про звільнення з посади директора на підставі ч.1 ст.36 КзпП, оскільки він не звертався до ТОВ "Техно Буд" із заявою про звільнення, у тому числі про звільнення за угодою сторін; вказує, що ТОВ "Техно Буд" не виплатило вихідну допомогу, що є протиправним.
22. ТОВ "Техно Буд" заперечує проти задоволення позовних вимог, та у відзиві на позовну заяву стверджує, зокрема, таке:
- ТОВ "Техно Буд" ніколи не видавало наказ №31/01 від 31.01.2025 (без підпису) про припинення виконання позивачем повноважень директора ТОВ "Техно Буд", копія якого була надана позивачем в додатках до матеріалів позову та в якому міститься рукописний напис, начебто зроблений ОСОБА_1 , про те, що ОСОБА_1 з наказом не згодний, буде оскаржувати його в суді, копію наказу отримав;
- копію наказу №31/01 від 31.01.2025 виготовив сам ОСОБА_1 , він і зазначений у цьому документі як підписант, тобто, цей наказ було подано до суду самим ОСОБА_1 , в якому підписант - ОСОБА_1 , і сам підписант зазначає, що він відмовляється його підписувати;
-  ОСОБА_1 надав до суду копію трудової книжки з записом №41, що датований 31.01.2025, в якому зазначена підстава звільнення з посади директора за згодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП і, начебто, директор відповідача - Кіпчук С.С. підписався у трудовій книжці під цим записом; однак в дійсності директор ТОВ "Техно Буд" Кіпчук С.М. не підписувався під написом за №41 у трудовій книжці позивача, оскільки згідно рішень загальних зборів учасників ТОВ "Техно Буд", оформлених протоколом загальних зборів учасників №31/01/25 від 31.01.2025, Кіпчук С.М. був призначений на посаду директора відповідача з 01.02.2025, тобто станом на 31.01.2025 він не мав повноважень директора і не міг ставити свій підпис у трудовій книжці.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
23. Господарський суд Житомирської області рішенням від 06.04.2026, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026, позов задовольнив частково: стягнув з ТОВ "Техно Буд" на користь ОСОБА_1 225 903,54 грн вихідної допомоги; у задоволенні решти позову відмовив.
24. Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що:
- наказ №31/01 від 31.01.2025 не може бути визнаний незаконним чи бути скасований судом, оскільки такий наказ оформлений неналежним чином, він не набрав чинності та не породжує юридичних наслідків;
- у день звільнення ТОВ "Техно Буд" не виплатило ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі не менше шестимісячного заробітку; заявлений до стягнення розмір вихідної допомоги підтверджений довідкою про доходи та штатними розписами;
- суд застосував відповідні положення статей 97, 99 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статей 11, 28, 29, 30 Закону "Про ТОВ та ТДВ", статей 36, 41, 44, 47, 48, 116 КЗпП.
25. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:
1) щодо юрисдикції цього спору:
- до юрисдикції господарського суду за п.3 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) належать спори, в яких позивач, відсторонений від посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу), або позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за ч.3 ст.99 ЦК, п.5 ч.1 ст.41 КЗпП, оспорює законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого відсторонення або звільнення (припинення повноважень); за правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору (контракту) з підстав, передбачених КЗпП, крім такого розірвання за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі №205/4196/18);
- закриття провадження у справі за правилами господарського судочинства, після закриття провадження за аналогічними вимогами позивача судом загальної юрисдикції (справа №296/2243/25), поставило б під загрозу сутність гарантованих Конвенцією прав позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту; вирішення цього спору варто здійснювати за правилами господарського судочинства; до подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі №362/643/21;
- беручи до уваги, що цей спір виник стосовно припинення правовідносин з управління юридичною особою, які існують між колишнім керівником товариства та товариством, а також з огляду на те, що спірним у цій справі є питання щодо того, чи були повноваження позивача припинені за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП, суд вважає, що цей спір належить до юрисдикції господарського суду;
- вимога про виплату вихідної допомоги також перебуває на площині корпоративного спору між колишнім керівником та товариством, оскільки вона походить із припинення правовідносини щодо управління юридичною особою;
2) щодо позовної вимоги про стягнення вихідної допомоги:
-  ОСОБА_1 був звільнений з посади директора ТОВ "Техно Буд" за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП згідно з наказом №01/02 від 01.02.2025 на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ "Техно Буд", яке оформлено протоколом №31/01/25 від 31.01.2025; 
- у день фактичного звільнення із займаної посади позивачу належала до виплати вихідна допомога у розмірі шестимісячного середнього заробітку; відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованих законодавством коштів, зокрема і вихідної допомоги;
- матеріалами справи не підтверджується, що у день звільнення ТОВ "Техно Буд" здійснило виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі не менше шестимісячного заробітку згідно зі ст.44 КЗпП, що є порушенням вимог ч.1 ст.116 КЗпП;
- в матеріалах справи відсутні докази дотримання відповідачем обов`язків, визначених ч.1 ст.47 КЗпП, щодо видачі роботодавцем у день звільнення працівникові копії наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, що, однак, жодним чином не впливає на обов`язок відповідача виплатити позивачу у день звільнення вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку;
- згідно з поданим позивачем розрахунком, його середньомісячна заробітна плата становить 37 650,59 грн, що визначено шляхом ділення сукупного доходу за період з 01.08.2024 до 31.01.2025 у розмірі 225 903,51 грн (відповідно до довідки від 28.02.2025 №00БП-000013) на шість місяців; відтак, розмір середнього заробітку за шість місяців складає 225 903,54 грн;
- ТОВ "Техно Буд"не погоджується із таким розрахунком, оскільки вважає, що він ґрунтується на розмірі виплат, які ОСОБА_1 сам встановив собі, а не вищий орган ТОВ "Техно Буд"; такі доводи суд апеляційної інстанції оцінює критично;
- як правильно зауважив суд першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази визначення загальними зборами учасників ТОВ "Техно Буд" умов оплати праці директора ОСОБА_1 та встановлення йому посадового окладу у іншому розмірі, ніж у штатних розписах; обставину відсутності відповідного рішення загальних зборів учасників ТОВ "Техно Буд" відповідач не заперечує та фактично такі твердження є доводом апеляційної скарги;
- позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем в період з 03.11.2023 до 31.01.2025; всупереч приписів Закону "Про ТОВ та ТДВ" та положень статутів ТОВ "Техно Буд" учасники ТОВ "Техно Буд" протягом перебування позивача на посаді директора товариства не прийняли рішення щодо встановлення розміру винагороди виконавчого органу товариства;
- у пп. б) пп.10.7.5 п.10.7 статуту ТОВ "Техно Буд" (2024 рік) встановлено, що до компетенції директора товариства належить розробка штатного розпису та фонду оплати праці товариства; це свідчить також і про наявність "мовчазної згоди" вищого органу управління товариства та учасників товариства щодо розміру виплат, які отримував позивач, перебуваючи на посаді керівника товариства, яка проявилася в обізнаності із посадовим окладом керівника та неприйняття відповідного рішення щодо визначення умов оплати праці позивача на посаді директора товариства;
- позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі 225 903,54 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, інших заяв учасників справи
26. 19.06.2026 ТОВ "Техно Буд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 06.04.2026 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 в частині задоволення позовних вимог про стягнення вихідної допомоги при звільненні та ухвалити у цій частині нове рішення, яким провадження закрити на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК; у випадку визнання належною компетенцію господарського суду вирішувати спір у вказаній вище частині - ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ "Техно Буд" про стягнення вихідної допомоги при звільненні.
27. Верховний Суд ухвалою від 24.06.2026 залишив без руху касаційну скаргу ТОВ "Техно Буд" на підставі ч.2 ст.292 ГПК. 25.06.2026 скаржник подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додав уточнену касаційну скаргу.
28. Скаржник як підстави касаційного оскарження посилається на пункти 1, 3 ч.2 ст.287 ГПК та вказує таке:
1) щодо п.1 ч.2 ст.287 ГПК: суд апеляційної інстанції застосував п.3 ч.1 ст.20 ГПК щодо визначення компетенції розгляду цього спору в порядку господарського судочинства, з неправильним трактуванням висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №205/4196/18, від 19.02.2020 у справі №145/166/18, від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, від 14.06.2023 у справі №448/362/22, від 06.09.2023 у справі №127/27466/20, та у постанові Верховного Суду від 28.04.2022 у справі №620/1031/20 - в цих справах позовні вимоги про стягнення на користь звільненого директора коштів вирішувались як похідні вимоги від вимоги про визнання недійсними рішень загальних зборів товариства; сама по собі вимога про виплату вихідної допомоги не може вважатись корпоративним спором, оскільки не стосується управлінських питань:
- у цій справі позивач не оскаржує рішення загальних зборів учасників про припинення своїх повноважень як керівника товариства та не заявив вимоги про поновлення на роботі, виплати в зв`язку з цим грошової компенсації тощо;
- помилковим посилання суду апеляційної інстанції на закриття провадження у цивільній справі №296/2243/25 з підстав того, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; суд апеляційної інстанції не врахував, що у справі №296/2243/25 ОСОБА_1 звернувся з зовсім іншими позовними вимогами, і питання виплати вихідної допомоги в межах справи №296/2243/25 не розглядалося;
- вимога про стягнення вихідної допомоги при звільненні не пов`язана із корпоративним спором, а стосується виключно гарантій працівника при припиненні трудового договору, тобто є трудовим спором, і не може бути розглянута господарським судом;
- Верховний Суд у постанові від 28.04.2022 у справі №620/1031/20 чітко відносить право на вихідну допомогу до гарантій працівника при припиненні трудового договору та зазначає, що така вимога є трудовим спором та не пов`язана із корпоративним;
- виплата вихідної допомоги за відсутності спору щодо прийнятого управлінського рішення загальними зборами, зокрема, про припинення повноважень, не може бути корпоративним спором; оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням п.1 ч.1 ст.231 ГПК, оскільки суди мали закрити провадження у частині заявлених позовних вимог про стягнення вихідної допомоги як такі, що не належать до розгляду у порядку господарського судочинства;
2) щодо п.1 ч.2 ст.287 ГПК: суд апеляційної інстанції застосував ст.39 Закону "Про ТОВ та ТДВ" без урахування висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 16.12.2025 у справі №906/1329/23 - повноваження директора щодо затвердження штатних розкладів не тотожне повноваженню загальних зборів щодо встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства:
- суди першої та апеляційної інстанцій при застосуванні ст.44 КЗпП порушили вимоги трудового законодавства, оскільки виплати, здійснені з порушенням корпоративних процедур, не можуть враховуватись як законна заробітна плата, такі суми не беруться до розрахунку середнього заробітку;
- у п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, визначено необхідність при обчисленні середньої заробітної плати врахування виплат, які "передбачені умовами оплати праці"; оскільки умови оплати праці позивача не були затверджені загальними зборами (як того вимагає статут), фактично отримані ним кошти не є "виплатами за трудовим договором", та не можуть братись в розрахунок середнього заробітку;
- ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора ТОВ "Техно Буд" всупереч вимогам закону та статуту, без рішень загальних зборів самостійно встановив та виплачував сам собі розмір заробітної плати, який не був визначений для нього рішеннями загальних зборів учасників товариства; 
- лише вищий орган управління товариством мав повноваження визначати для директора розмір заробітної плати; самостійно директор не мав права визначати для себе розмір заробітної плати та сплачувати собі заробітну плату у визначеному ним розмірі;
3) щодо п.3 ч.2 ст.287 ГПК: відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування ст.44 КЗпП у спірних правовідносинах, а саме: чи має право керівник юридичної особи на одержання виплати при звільненні вихідної допомоги у розмірі не меншому як шестимісячний середній заробіток виходячи із окладу, який ним був самостійно визначений та виплачений всупереч положенням статуту юридичної особи, згідно з яким правом визначення розміру оплати праці керівника наділені виключно засновники (власники) юридичної особи:
- самостійне призначення керівниками самим собі з перевищенням повноважень заробітної плати відкриває можливості для "немислимих" зловживань з боку посадових осіб; за таких умов фактично будь-яка особа, яка була призначена керівником підприємства, може встановити сама собі на власний розсуд надмірний розмір заробітку простою дією із затвердження штатного розпису, пропрацювати певний час, а при звільненні за рішенням власника отримати шестикратний розмір середнього заробітку від незаконно призначеної для себе заробітної плати; такий підхід суперечить не лише юридичним нормам, а і здоровій логіці.
29. 23.07.2026 надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
30. У відзиві ОСОБА_1 зазначає, зокрема, таке:
- вимога ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ "Техно Буд" на свою користь вихідної допомоги не може розглядатись через призму трудового спору, оскільки звільнення відбулось на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП; 
- особливості звільнення за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП полягають у відсутності обов`язку попередження про наступне звільнення, відсутності причин такого звільнення, а також наявності обов`язку виплати вихідної допомоги у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток;
- суд першої інстанції встановив, а ТОВ "Техно Буд" не заперечувало, що ОСОБА_1 звільнено на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП;
- спірним моментом є трактування терміну "вихідної допомоги"; відповідач вважає, що це є виплата звільненому працівнику (виплачується особі, яку було попередньо звільнено); таке трактування є помилковим, оскільки така виплата прописана у законі як умова для реалізації звільнення за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП, та має бути нарахована і виплачена директору до набрання чинності рішенням загальних зборів; тому, спір у цій справі розглядається виключно через призму корпоративних відносин;
- щодо доводів скаржника про відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування ст.44 КЗпП, а саме, чи має право керівник юридичної особи на одержання вихідної допомоги при звільненні у розмірі не меншому як шестимісячний середній заробіток, якщо оклад визначив колишній керівник, а не засновники (власники) юридичної особи; ці аргументи вводять в оману суд, оскільки за час перебування ОСОБА_1 на посаді директора його заробітна платня за його ініціативою не змінювалась; 
- у наказі ТОВ "Техно Буд" №3 від 02.11.2023 встановлено, що ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора з 03.11.2023, заробітна плата виплачуватиметься з першого робочого дня, згідно з протоколом загальних зборів учасників №31/10/2023 від 31.10.2023; у довідці від 28.02.2025 №00БП-000013 ТОВ "Техно Буд" підтвердило, що ОСОБА_1 працював на посаді директора товариства та отримував дохід;
- ТОВ "Техно Буд" не надало доказів вжиття учасниками ТОВ "Техно Буд" будь-яких заходів за період перебування ОСОБА_1 на посаді директора товариства щодо врегулювання розміру його посадового окладу або доказів вжиття заходів впливу на директора у зв`язку з отриманням заробітної плати у розмірі, який не погоджувався рішенням загальних зборів учасників товариства тощо;
- сумнівним є те, що учасники ТОВ "Техно Буд" могли бути не обізнані з розміром заробітної плати, який отримував ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора товариства, та маючи заперечення щодо такого розміру не вжили жодних заходів для врегулювання цього питання;
- у спірних правовідносинах відсутня необхідність формування висновків Верховного Суду щодо права директора на отримання вихідної допомоги у розмірі, що ним і був встановлений.
Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду
31. Верховний Суд ухвалою від 08.07.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Техно Буд", розгляд касаційної скарги призначив у відкритому судовому засіданні на 29.07.2026.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо юрисдикції спору
32. ТОВ "Техно Буд" вказує, що вимога про стягнення вихідної допомоги при звільненні стосується виключно гарантій працівника при припиненні трудового договору, тобто є трудовим спором, і не може бути розглянута господарським судом; вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням п.1 ч.1 ст.231 ГПК, оскільки суди мали закрити провадження у частині заявлених позовних вимог про стягнення вихідної допомоги.
33. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції, застосовуючи п.3 ч.1 ст.20 ГПК, з неправильно трактував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №205/4196/18, від 19.02.2020 у справі №145/166/18, від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, від 14.06.2023 у справі №448/362/22, від 06.09.2023 у справі №127/27466/20, оскільки, на його думку, сама по собі вимога про виплату вихідної допомоги не може вважатись корпоративним спором, оскільки не стосується управлінських питань.
34. Крім того, скаржник вказує, що Верховний Суд у постанові від 28.04.2022 у справі №620/1031/20 чітко відносить право на вихідну допомогу до гарантій працівника при припиненні трудового договору та зазначає, що така вимога є трудовим спором та не пов`язана із корпоративним.
35. Позиція ОСОБА_1 , викладена у відзиві на касаційну скаргу, зводиться до того, що його звільнення відбулось на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП, а виплата вихідної допомоги є ключовою умовою для звільнення особи за цією нормою права; вважає, що його вимоги про стягнення вихідної допомоги не можуть розглядатися через призму трудового спору.
36. Верховний Суд вважає помилковими доводи скаржника в цій частині з огляду на таке.
37. З огляду на п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
38. Поняття "суд, встановлений законом" стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (п.24 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України", заяви №29458/04 та №29465/04).
39. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст.125 Конституції України).
40. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародне і національне законодавство передбачає принцип спеціалізації судів.
41. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, від 23.03.2021 у справі 367/4695/20).
42. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
43. Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
44. Статтею 20 ГПК визначено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (п.3 ч.1 ст.20 ГПК).
45. Трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб (п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України).
46. З положень ст.44 КЗпП вбачається, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених п.5 ч.1 ст.41 КЗпП працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
47. У цій справі ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення його з посади директора; зміну формулювання звільнення (вказавши про звільнення з посади за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП), а також про стягнення з ТОВ "Техно Буд" на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги. 
48. ТОВ "Техно Буд" у касаційній скарзі стверджує, що позовні вимоги ОСОБА_1 про оскарження наказу та зміну формулювання підстав звільнення мали технічний характер, виключно для того, щоб спір був розглянутий в порядку господарського судочинства. Верховний Суд не може погодитись із такими доводами.
49. ТОВ "Техно Буд" вказує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №205/4196/18, від 19.02.2020 у справі №145/166/18, від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, від 14.06.2023 у справі №448/362/22, від 06.09.2023 у справі №127/27466/20 викладені правові висновки щодо підвідомчості спорів про оскарження рішення загальних зборів засновників товариства щодо звільнення директора товариства, поновлення на посаді, стягнення на їх користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У цих справах питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь незаконно звільненого директора товариства вирішувалося у порядку господарського судочинства. Тобто, у цих справах позовні вимоги про стягнення на користь звільненого директора коштів (зокрема у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу) вирішувались як похідні вимоги від вимоги про визнання недійсними рішень загальних зборів товариства (рішень правління колегіального органу). Виплата вихідної допомоги сама по собі не може вважатись корпоративним спором, оскільки не стосується управлінських питань, навіть якщо звільнений працівник, що заявив таку вимогу, був керівником (посадовою особою).
50. У постановах Великої Палати Верховного Суду, на які посилається скаржник, та які врахував суд апеляційної інстанції, містяться висновки про те, що якщо спір стосується саме правомірності припинення повноважень виконавчого органу товариства, то підлягає розгляду в порядку господарського судочинства; за правилами цивільного судочинства розглядаються спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП, крім такого розірвання за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП.
51. Верховний Суд не погоджується із доводами ТОВ "Техно Буд" про те, що спір у цій справі є трудовим, а заявлена позивачем вимога про стягнення вихідної допомоги є фактично окремою, самостійною вимогою, яка не може бути вирішена в порядку господарського судочинства.
52. Суд першої інстанції дійсно відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення його з посади директора та зміну формулювання звільнення. Відмову у задоволенні таких вимог позивач не оскаржував.
53. Так, відмовляючи у задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, суд першої інстанції виходив з того, що наказ №31/01 від 31.01.2025 про припинення виконання обов`язків директора ТОВ "Техно Буд" ОСОБА_1 не може бути визнаний незаконним та скасований судом, оскільки такий наказ є неналежно оформленим (відсутність підпису керівника нівелює сам факт існування наказу), тому не набрав чинності та відповідно не має юридичної сили.
54. При цьому, суд встановив, що до трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 внесено запис №41 від 31.01.2025 про звільнення з посади директора ТОВ "Техно Буд" за згодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП саме відповідно до наказу №31/01 від 31.01.2025, тоді як ОСОБА_1 був звільнений з посади директора ТОВ "Техно Буд" за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП згідно з наказом №01/02 від 01.02.2025 на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ "Техно Буд", яке оформлено протоколом №31/01/25 від 31.01.2025.
55. Суд першої інстанції встановив, що до трудової книжки позивача дійсно внесено неправильний запис, однак відсутні докази звернення позивача до відповідача щодо внесення відповідних виправлень. Тому, суд вважав передчасним звернення позивача до суду з позовною вимогою про зміну формулювання звільнення ОСОБА_1 .
56. Отже, позивач у цій справі оскаржував наказ, який був зазначений у його трудовій книжці як підстава звільнення, а також просив змінити формулювання звільнення (як встановив суд першої інстанції, шляхом внесення відповідних виправлень до трудової книжки).
57. Тому, Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про оскарження наказу та зміну формулювання підстав звільнення були використані лише для того, аби з технічної точки зору заявити вимоги про стягнення вихідної допомоги в порядку господарського судочинства. 
58. З огляду на відсутність у позивача однозначного розуміння підстав звільнення станом на дату звернення з цим позовом до суду; зважаючи на існування двох наказів про звільнення та внесення до трудової книжки неправильного запису про звільнення; взявши до уваги позицію поведінку відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги; враховуючи необхідність дослідження судами попередніх інстанцій обставин та підстав звільнення згідно рішень загальних зборів учасників товариства, Верховний Суд погоджується із позицією судів про те, що відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК, у тому числі, і щодо вимоги про стягнення вихідної допомоги при звільненні.
59. Скаржник також вказав, що Верховний Суд у постанові від 28.04.2022 у справі №620/1031/20 чітко відносить право на вихідну допомогу до гарантій працівника при припиненні трудового договору та зазначає, що така вимога є трудовим спором та не пов`язана із корпоративним.
60. Верховний Суд бере до уваги, що обставини справи №620/1031/20 та цієї справи №906/948/25 відрізняються, оскільки у справі №620/1031/20 державний службовець, якого звільнено з посади заступника начальника відділу на підставі п.1-1 ч.1 ст.87 Закону "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією органу територіального управління юстиції, звернувся з позовом про стягнення грошової (вихідної) допомоги (справа розглядалася в порядку адміністративного судочинства), тоді як у цій справі позивач (який протягом майже двох років був директором товариства) був звільнений на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП і звернувся з вимогами про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення його з посади директора товариства, зміни формулювання підстави звільнення та стягнення вихідної допомоги. Отже, правовідносини, що виникли у справі справи №620/1031/20, не подібні до правовідносин, що виникли у цій справі №906/948/25.
61. Крім того, у наведеній скаржником постанові відсутні висновки про те, що право на вихідну допомогу належить до гарантій працівника при припиненні трудового договору, а тому є саме трудовим спором, а не корпоративним. Верховний Суд у постанові від 28.04.2022 не вказував про те, що вимоги про стягнення вихідної допомоги не можуть бути розглянуті в порядку господарського судочинства. Отже, у постанові Верховного Суду від 28.04.2022 у справі №620/1031/20 відсутні ті висновки, про які скаржник згадує у касаційній скарзі.
62. Суд касаційної інстанції також враховує, що Верховний Суд (Касаційний цивільний суд) у постанові від 25.02.2026 у справі №127/16932/24 розглянув спір за позовом особи (колишнього керівника) до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги, компенсації невикористаної щорічної основної відпустки, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.
63. Верховний Суд у постанові від 25.02.2026 у справі №127/16932/24 скасував рішення судів першої та апеляційної інстанції з тих підстав, що розгляд справи віднесений до юрисдикції господарського суду.
64. З огляду на це, доводи ТОВ "Техно Буд" про те, що цей спір не прідлягає розгляду в порядку господарського судочинства, не знайшли свого підтвердження.
Щодо розміру вихідної допомоги у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п.5 ч.1 ст.41 КЗпП
65. Скаржник вказує, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора ТОВ "Техно Буд" всупереч вимогам закону та статуту, без рішень загальних зборів самостійно встановив та виплачував сам собі розмір заробітної плати, який не був визначений для нього рішеннями загальних зборів учасників товариства, тому отримані ним виплати не можуть враховуватись як законна заробітна плата при застосуванні ст.44 КЗпП.
66. У касаційній скарзі ТОВ "Техно Буд" посилається на застосування судом апеляційної інстанції ст.39 Закону "Про ТОВ та ТДВ" без урахування висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 16.12.2025 у справі №906/1329/23 (повноваження директора щодо затвердження штатних розкладів не тотожне повноваженню загальних зборів щодо встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства). 
67. Також ТОВ "Техно Буд" вважає, що відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування ст.44 КЗпП, а саме: чи має право керівник юридичної особи на одержання вихідної допомоги, розмір якої обраховується із окладу, який він самостійно визначив.
68. Верховний Суд вважає помилковими ці доводи скаржника з огляду на таке.
69. Відповідно до частин 1, 2 ст.97 ЦК управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.
70. Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства (ч.1 ст.98 ЦК).
71. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (ч.1 ст.99 ЦК).
72. Відповідно до статей 28, 29 Закону "Про ТОВ та ТДВ" органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Загальні збори учасників є вищим органом товариства.
73. До компетенції загальних зборів учасників належать, зокрема, питання обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства (п.7 ч.2 ст.30 Закону "Про ТОВ та ТДВ").
74. Про те, що до виключної компетенції загальних зборів учасників належить визначення умов оплати праці посадових осіб товариства, зазначено у п.5.23 статуту ТОВ "Техно Буд" (нова редакція) 2021 року та п.10.3.16 статуту ТОВ "Техно Буд" (2024 рік).
75. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
76. Положенням ч.1 ст.21 Закону "Про оплату праці" передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
77. Частиною 5 ст.97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
78. Отже, право працівника отримання заробітної плати є конституційно гарантованим і підлягає обов`язковому забезпеченню роботодавцем. Виплата заробітної плати за виконану роботу є безумовним обов`язком роботодавця, який має пріоритет перед іншими фінансовими зобов`язаннями підприємства, а її невиплата або несвоєчасна виплата є порушенням вимог трудового законодавства та прав працівника.
79. Суди попередніх інстанцій встановили, що в довідці від 28.02.2025 №00БП-000013, виданій ОСОБА_1 , зазначено, що він працював директором ТОВ "Техно Буд" з 03.11.2023 до 31.01.2025, дохід за період з 01.08.2024 до 31.01.2025 склав 225 903,51 грн.
80. У поданому до суду розрахунку ОСОБА_1 зазначив, що його середньомісячна заробітна плата становить 37 650,59 грн, що визначено шляхом ділення сукупного доходу за період з 01.08.2024 до 31.01.2025 (відповідно до довідки від 28.02.2025 №00БП-000013) на шість місяців.
81. ТОВ "Техно Буд" вказує, що повноваження директора щодо затвердження штатних розкладів не тотожне повноваженню загальних зборів щодо встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства; посилається на неврахування судами висновків щодо застосування ст.39 Закону "Про ТОВ та ТДВ", викладених у постанові Верховного Суду від 16.12.2025 у справі №906/1329/23.
82. Верховний Суд у постанові від 16.12.2025 у справі №906/1329/23, на яку посилається скаржник, погодився із позицією судів попередніх інстанцій про те, що оскільки повноваження щодо встановлення розміру посадового окладу директору товариства належать до виключної компетенції загальних зборів учасників цього товариства, то, реалізовуючи повноваження щодо затвердження штатного розпису, директор безпосередньо встановлює оклади іншим працівникам відповідно до посади, крім себе.
83. При цьому, з обставин справи №906/1329/23, встановлених у постанові Верховного Суду від 16.12.2025, на яку посилається скаржник, вбачається, що директор товариства своїм наказом затвердив новий штатний розпис товариства, в якому встановив, серед іншого, посадовий місячний оклад директора товариства у розмірі 80 000 грн, тоді як саме товариство, звернувшись із позовом про стягнення з колишнього директора збитків, наголошувало, що суми заробітних плат, які мали бути нараховані директору за зазначені у розрахунках періоди, складали 5 200,00 грн, 6 000,00 грн, 6 500,00 грн.
84. У цій же справі №906/948/25 суд апеляційної інстанції наголосив, що учасники ТОВ "Техно Буд" протягом перебування позивача на посаді директора товариства в період з 03.11.2023 до 31.01.2025 не прийняли рішення щодо встановлення розміру винагороди виконавчого органу товариства.
85. На відміну від обставин справи №906/1329/23, у цій справі ТОВ "Техно Буд" не вказує, а суди попередніх інстанцій не встановили, що розмір заробітної плати для керівника товариства був затверджений в іншому розмірі, аніж виплачувався ОСОБА_1 , і якщо взагалі був встановлений - то на підставі якого саме рішення загальних зборів товариства та у якому розмірі. 
86. У цій справі скаржник не посилається на те, що ОСОБА_1 затвердив новий штатний розпис товариства, в якому встановив собі посадовий місячний оклад, що не відповідає умовам контракту чи рішенню загальних зборів. Отже, правовідносини, що виникли у справі №906/1329/23 та цій справі №906/948/25, не є подібними.
87. Так само ТОВ "Техно Буд" не стверджує, що ОСОБА_1 мав виконувати свої повноваження директора товариства на безоплатній основі.
88. Як зауважили суди попередніх інстанцій, в матеріалах справи відсутні докази визначення загальними зборами учасників ТОВ "Техно Буд" умов оплати праці директора ОСОБА_1 та встановлення йому посадового окладу у іншому розмірі, ніж у штатних розписах. ТОВ "Техно Буд" (як в апеляційній, так і в касаційній скаргах) не заперечує, а навпаки визнає цю обставину.
89. Верховний Суд погоджується із позицією судів попередніх інстанцій про те, що наведені вище обставини свідчать також і про наявність "мовчазної згоди" вищого органу управління ТОВ "Техно Буд" та учасників товариства щодо розміру виплат, які отримував ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді керівника ТОВ "Техно Буд". Така мовчазна згода полягає в обізнаності із посадовим окладом керівника та неприйняття відповідного рішення щодо визначення умов оплати праці позивача на посаді директора товариства.
90. Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 був звільнений з посади директора ТОВ "Техно Буд" за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП згідно з наказом №01/02 від 01.02.2025 на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ "Техно Буд", яке оформлено протоколом №31/01/25 від 31.01.2025.
91. Відповідно до ст.44 КЗпП у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п.5 ч.1 ст.41 КЗпП, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
92. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст.116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст.116 цього Кодексу.
93. Згідно зі ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
94. Отже, у день фактичного звільнення із займаної посади ОСОБА_1 належала до виплати вихідна допомога у розмірі шестимісячного середнього заробітку. 
95. Однак, як встановили суди попередніх інстанцій, у день звільнення ТОВ "Техно Буд" за здійснено виплату позивачу вихідної допомоги у розмірі не менше шестимісячного заробітку згідно зі ст.44 КЗпП, що є порушенням вимог ч.1 ст.116 КЗпП.
96. Враховуючи встановлені обставини перебування позивача на посаді директора товариства в період з 03.11.2023 до 31.01.2025, отримання ним посадового окладу, відсутність рішення загальних зборів учасників ТОВ "Техно Буд" про визначення іншого посадового окладу директора, відсутність спорів між ТОВ "Техно Буд" та ОСОБА_1 щодо розміру посадового окладу, Верховний Суд вважає, що помилковими доводи ТОВ "Техно Буд" про те, що отримані ОСОБА_1 виплати не можуть враховуватись як законна заробітна плата при обрахунку вихідної допомоги, передбаченої у ст.44 КЗпП.
97. Суд касаційної інстанції зауважує, що якщо товариство вважає, що дії колишнього директора з нарахування та отримання посадового окладу завдали йому збитків, то воно не позбавлене можливості звернутися до колишнього директора з позовом про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою.
98. Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій правильно задовольнили позовні вимоги позивача про стягнення суми вихідної допомоги. Скаржник правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права, з посиланням на відповідні підстави касаційного оскарження, не спростував.
99. Тому, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
100. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
101. Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
102. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів попередніх інстанцій - без змін.
Судові витрати
103. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Буд" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 06.04.2026 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 у справі №906/948/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

В. Студенець