УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2026 року
м. Київ
справа № 285/1806/24
провадження № 51-2025ск24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 16 липня 2026 року,
встановив:
Як убачається із копії оскарженого судового рішення, ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 06 липня 2026 року заяву обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді Ємільчинського районного суду Житомирської області ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження № 285/1806/24 залишено без задоволення.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 16 липня 2026 року у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 06 липня 2026 року відмовлено на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Оскаржене судове рішення ОСОБА_4 просить скасувати з підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК, оскільки суддя ОСОБА_6 , який постановив ухвалу Житомирського апеляційного суду від 16 липня 2026 року, на думку скаржника, позбавлений права вчиняти правосуддя через відсутність у нього посвідчення судді, яке ще не виготовлено. На підтвердження таких доводів додає до касаційної скарги лист Житомирського апеляційного суду від 16 липня 2026 року про розгляд його запиту від 11 липня 2026 року.
Перевіривши касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно із ст. 127 Конституції України правосуддя здійснюють судді.
За нормами ст. 52 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. 
Умови набуття особою, призначеною на посаду судді указом Президента України, повноважень із здійснення правосуддя визначені в ст. 81 Закону № 1402-VIII. 
До таких умов відносяться: зарахування у штат відповідного суду; складення присяги судді;проходження початкової підготовки у випадках та порядку, встановлених Законом№ 1402-VIII. 
Інших умов законом не передбачено.
З листа Житомирського апеляційного суду, доданого ОСОБА_4 до касаційної скарги, вбачається, що суддя ОСОБА_6 призначений на посаду судді Житомирського апеляційного суду відповідно до Указу Президента України від 02 червня 2026 року № 464/2026 та зарахований до штату цього суду 23 червня 2026 року наказом № 147-к від 11 червня 2026 року. Є громадянином України. Склав присягу, копію якої, згідно листа від 16 липня 2026 року, надано ОСОБА_4 .
Разом з тим, Положенням про порядок виготовлення, облiку, видачi, замiни та знищення посвідчень суддів, суддів, яких призначено на адміністративні посади, суддів у відставці, затвердженим рішенням Ради суддів України від 01 серпня 2024 року № 23, визначено, що для виготовлення посвідчення судді апеляційного суду, призначеного, обраного, переведеного, звільненого у відставку, призначеного на адміністративну посаду, голова суду протягом трьох днів з дня видання відповідного наказу надсилає до Державної судової адміністрації України заповнену картку обліку даних судді.
Відповідно до листа Житомирського апеляційного суду від 16 липня 2026 року, на момент надання ОСОБА_4 відповіді на його запит про надання фотокопії посвідчення судді ОСОБА_6 , посвідчення судді знаходилося на стадії виготовлення, проте вказане не свідчить про позбавлення судді ОСОБА_6 права вчиняти правосуддя, як про це зазначає ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі, адже відповідне законодавче підґрунтя для такого висновку відсутнє.
Що стосується мотивів постановлення оскарженого судового рішення, то колегія суддів виходить з такого.
За приписами ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Зі змісту ухвали Житомирського апеляційного суду від 16 липня 2026 року вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 06 липня 2026 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді, оскарження якої кримінальним процесуальним законом, зокрема статтями 81, 392 КПК, не передбачено.
За приписами ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Таким чином, установивши, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК, обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала Житомирського апеляційного суду від 16 липня 2026 року відповідає вимогам кримінального процесуального закону, касаційна скарга не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги, наданих до неї копії судового рішення та документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 16 липня 2026 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3