П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/24294/26

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Терлецького Д.С., суддів Вербицької Н.В., Димерлія О.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

Рух справи
07.08.2026р. ОСОБА_1 (далі – позивач або ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 яка полягає у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції чинній з 29.01.2020р. при обчисленні ОСОБА_1 в період з 23.12.2020р. по 11.11.2024р. включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок за та доплатити рахунок коштів за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» ОСОБА_1 за період з 23.12.2020р. по 11.11.2024р. включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, грошової допомоги при звільненні, обчисливши їх із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції чинній з 29.01.2020р. шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019р. № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020р., Законом України від 15.12.2020р. №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021р., Законом України від 02.12.2021р. №1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022р., Законом України від 03.11.2022 р. № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023р. №3460-IX на 01.01.2024р., на відповідні тарифні коефіцієнти, без зміни при проведенні такого перерахунку попередньо встановлених відсоткових розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, з одночасною виплатою рівноцінної грошової компенсації утриманого податку на доходи фізичних осіб.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI звільнити позивача від сплати судового збору. 
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 12.08.2026р. позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії за період з 19.07.2022р. залишив без руху, надав десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення зазначених вище недоліків.
18.08.2026р. до Одеського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» представник позивача подав заяву про поновлення процесуального строку.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 21.08.2026р. відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення до суду із вимогами за період з 19.07.2022р. по 11.11.2024р. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії за період з 19.07.2022р. по 11.11.2024р. повернув позивачу. У частині позовних вимог з 23.12.2020р. по 18.07.2022р. прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.
Не погодившись з ухвалою окружного адміністративного суду представник позивача звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21.08.2026р. у справі № 420/24294/26 в частині повернення позовних вимог за період з 19.07.2022р. по 11.11.2024 р. В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21.08.2026р. у справі № 420/24294/26 залишити без змін., направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
П`ятий апеляційний адміністративний суд відкрив апеляційне провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження ухвалами від 31.08.2026р.

Обставини справи
Відповідно до відомостей наведених у позовній заяві ОСОБА_1 з 23.12.2020р. по 11.11.2024 р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження служби військова частина НОМЕР_1 неправильно виплачувала позивачеві грошове забезпечення з 23.12.2020р. по 11.11.2024р.
Відповідно до відомостей наведених у позовній заяві у липні 2026р. представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом про надання інформації про виплачені ОСОБА_1 суми грошового забезпечення та, у разі неправильного розрахунку таких сум, із проханням здійснити перерахунок та доплату належного ОСОБА_1 за спірний період грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення) обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно до відомостей наведених у позовній заяві на момент звернення до суду з позовом військова частина НОМЕР_1 відповідь не запит не надала, доплату грошового забезпечення не здійснила. 
Вважаючи протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , та порушеними свої права, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Оцінка суду першої інстанції
Окружний адміністративний суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення до суду із вимогами за період з 19.07.2022р. 11.11.2024р. та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії за період з 19.07.2022р. по 11.11.2024р., дійшов таких висновків.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2025 від 11 грудня 2025 року частину першу статті 233 КЗпП України визнано такою, що не відповідає Конституції України в частині встановлення обмеженого строку звернення до суду у справах про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, у зв`язку з чим обмеження тримісячним строком у цій категорії спорів не підлягає застосуванню.
Натомість частина друга статті 233 КЗпП України містить спеціальне правове регулювання, яке поширюється виключно на окремі, чітко визначені види трудових спорів, а саме: спори про звільнення працівника та спори про виплату всіх сум, належних працівникові при звільненні. Для таких спорів законодавець установив скорочені та спеціальні строки звернення до суду, зокрема місячний строк у справах про звільнення та тримісячний строк у справах про остаточний розрахунок при звільненні.
В даному випадку відповідний остаточний розрахунок відбувся при звільненні позивача 11.11.2024р., а на правовідносини до 19.07.2022 поширювалася редакція статті 233 КЗпП України, яка не обмежувала строк на звернення до суду з такими вимогами.
З наведеного вбачається, що з огляду на норми статті 122 КАС України та статті 233 КЗпП України, позовні вимоги за період з 19.07.2022р. по 11.11.2024р. подані з порушенням тримісячного строку звернення до адміністративного суду і позивач не наводить обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропущення такого строку.
Фактично позивач просить нівелювати взагалі інститут строку на звернення до суду з позовом, надавши перевагу в такий спосіб стороні позивача.
Такий розрахунок завершився одночасно зі звільненням позивача грошовим переказом всіх належних при звільненні (переведенні в інше місце служби) виплат.
Таким чином, доводи позивача щодо поважності причин пропуску ним строку на звернення до суду на увагу не заслуговують, оскільки є надуманими та жодним чином не підтверджують існування дійсних перешкод для своєчасного звернення до суду з такими вимогами.
Поновлення строку звернення до суду можливе лише за наявності об`єктивних, поважних причин, що перешкоджали своєчасному поданню позову (статті 123 КАС України).
У разі, якщо таких причин не наведено, або вони є формальними, поверховими, суд не має законних підстав для поновлення строку. Наявність порушення чи його триваючий характер не замінює обґрунтування поважності пропуску строку.
Суд не може ігнорувати наслідки пропуску строку, оскільки це створює загрозу правовій стабільності, порушення принципу рівності сторін, підрив довіри до судової системи тощо.

Доводи апеляційної скарги
На обґрунтування апеляційної скарги наведені такі доводи.
Оскільки позовні вимови охоплюють період проходження військової служби з 19.07.2022р. по 11.11.2024р., до спірного періоду служби строк позовної давності не застосовується, адже цей спірний період є триваючим в межах безпосереднього несення служби та регулюється частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України, що визнана неконституційною.
Оскільки позивач до отримання відповіді на звернення не ознайомлений про виплачені суми у спірний період, відлік строку звернення до суду за спірний період розпочався саме з моменту отримання інформації про виплачені суми. 
Отже, оскільки представник позивача звернувся із запитом в червні 2026р., строк звернення до адміністративного суду не пропущений.
Імперативний обов`язок повідомляти про порядок нарахування і види складових грошового забезпечення покладається саме на роботодавця, у свою ж чергу, чинним законодавством не передбачений обов`язок працівника звертатись, за отриманням такої інформації, виходячи з презумпції повноти та правильності розрахунку, що здійснює державний орган у відповідності до норм закону.
В апеляційній скарзі містяться посилання на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12.12.2025р. у справі №460/7194/24, від 22.01.2026р. у справі №420/26951/24, від 08.06.2026р. у справі №420/12766/25, від 06.08.2026р. у справі №400/10/25, від 13.08.2026р. у справі №500/3134/25 від 25.06.2026р. у справі №240/19686/24 від 11.06.2026р. у справі №240/15791/25 від 26.01.2021р. у справі №520/11178/2020, а також юридичні позиції, викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 11.12.2025р. № 1-р/2025. 

Позиція відповідача у справі на заявлену апеляційну скаргу
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу окружного адміністративного суду – без змін.

Джерела права та оцінка суду апеляційної інстанції
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і правильність застосування норм матеріального і процесуального права, суд у складі колегії суддів дійшов таких висновків.
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з частиною четвертою статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до частин першої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022р. №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022р. №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до Закону України від 30.03.2020р. №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» Кодекс законів про працю України доповнено главою XIX такого змісту: 
«Глава XIX
Прикінцеві положення
1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Водночас згідно з Законом України від 01.07.2022р. №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі – Закон №№2352-IX) частину першу та другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено у такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права».
Кабінет Міністрів України постановою від 27.06.2023р. №651 відмінив з 24 години 00 хвилин 30.06.2023р на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. №1236 (термін якого неодноразово продовжувався).
Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України від 02.06.2016р. № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.03.2025р. у справі №460/21394/23 дійшов висновку, за яким «… з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» [19 липня 2022 року] положення статті 233 КЗпП України, у попередній редакції, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 233 КЗпП України.
Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»)».
Отже, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму підхід до змін в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, а саме: такі зміни не поширюються на події, які мали місце до 19.07.2022р.. Зокрема, для стягнення заробітної плати, яка належить працівнику за період до цієї дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.
Водночас Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму погодився з висновком суду попередньої інстанції про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19.07.2022р.] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.
Отже, з урахуванням зазначених висновків Верховного Суду при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення із заявленими позовними вимогами, суд першої інстанції повинен визначити момент, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.
Задовольнивши касаційну скаргу позивача та скасувавши ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10.09.2024р. і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024р., Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.01.2026р. у справі №420/26951/24 зазначив, що у матеріалах справи відсутні належні документи, зі змісту яких було б за можливе встановити суми всіх виплат, які були нараховані позивачу при звільненні (з детальним розрахунком по кожній виплаті). При цьому, ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі та відзиві на неї, сторони не зазначали про дату фактичного отримання позивачем цих виплат. Такі обставини не встановлювалися й судами попередніх інстанцій під час вирішення питання щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду з цим позовом.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06.08.2026р. у справі № 400/10/25 дійшов висновку, за яким «… основним орієнтиром, який дозволив би однозначно визначати момент, з якого позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права на виплату належного йому розміру грошового забезпечення, є дата ознайомлення військовослужбовця з документом, що відображає фактичні суми нарахувань та виплат».
Задовольнивши касаційну скаргу позивача та скасувавши ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2025р. і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2025р., Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «судами попередніх інстанцій зазначені обставини не досліджувались, а тому висновок про залишення без розгляду позовної заяви в частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року, є передчасним».
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданих апеляційної скарги, суд у складі колегії суддів вважає за необхідне зазначити, що обґрунтування висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022р. по 11.11.2024р. належно не засвідчує з`ясування і дослідження обставин справи №420/24294/26 для визначення моменту, коли ОСОБА_1 набув достовірної і документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому при звільненні сум.
Водночас суд у складі колегії суддів вважає за необхідне погодитися з висновком суду першої інстанції, за яким суд не може ігнорувати наслідки пропуску строку, оскільки це створює загрозу правовій стабільності, порушення принципу рівності сторін, підрив довіри до судової системи тощо. 
Суд у складі колегії суддів у цьому зв`язку вважає за підставне зазначити, що згідно з частиною четвертою статті 123 КАС України у разі якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Приймаючи до уваги вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 21.08.2026р. у справі № 420/24294/26 в частині повернення позовних вимог за період з 19.07.2022р. по 11.11.2024 р. та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, суд у складі колегії суддів вважає, що проведений аналіз обставин справи та чинного правового регулювання належно засвідчують аналіз релевантних цим вимогам доводів, які викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 .

Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Здійснивши в межах, визначених статтею 308 КАС України, апеляційний перегляд цієї справи, суд у складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та дійшов передчасного висновку, викладеного в ухвалі від 21.08.2026р. у справі № 420/24294/26, про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду за період з 19.07.2022р. по 11.11.2024р.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду та відповідно до статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.
Відповідно до частини другої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Керуючись статтями 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21.08.2026р. у справі № 420/24294/26 в частині повернення позовних вимог за період з 19.07.2022р. по 11.11.2024р. – скасувати.
В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21.08.2026р. у справі № 420/24294/26 – залишити без змін.
Справу №420/24294/26 направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції відповідно до статті 325 КАС України набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д.С.Терлецький

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: О.О.Димерлій