Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2026 року        м. Рівне

Справа № 569/16475/25
Провадження № 33/4815/879/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: секретаря судового засідання – Москалик Т.В.,
захисника – Януля В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2026 року, –

ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
З матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2025 року о 02 год. 11 хв. в м. Рівне по вул. Соборна, 418, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Corolla, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest Drager 6810, що підтверджується тестом № 4154 від 16.07.2025, результат огляду становить 0,32‰ проміле, чим порушив п. 2.9 а ПДР України.
Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки в його діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказує, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а показник газоаналізатора 0,32 ‰, на його думку, лише незначно перевищує допустимий рівень 0,2‰ проміле та не підтверджує стан сп`яніння.
Доводить, що працівники поліції порушили спеціальний порядок огляду військовослужбовців, встановлений ст. 266-1 КУпАП, оскільки їм було відомо про його статус військовослужбовця, однак огляд проведено саме працівниками поліції, а не уповноваженою посадовою особою військової служби правопорядку. Вважає, що проведений з порушенням установленого порядку огляд є недійсним, а його результати, протокол та інші похідні докази недопустимими.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу за його відсутності та без участі захисника, незважаючи на те, що він проходить військову службу і через виконання обов`язків військової служби не мав можливості прибути до суду. Вказує, що його захисник завчасно подав клопотання про відкладення розгляду справи та раніше заявляв клопотання про зупинення провадження, однак суд їх належним чином не розглянув та відповідного процесуального рішення не прийняв.
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Постанова відносно ОСОБА_1 винесена 29 травня 2026 року без його участі (а.с. 34).
В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 особисто отримував копію постанови суду або отримував її копію за адресою проживання засобами поштового зв`язку.
Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 до місцевого суду 10 липня 2026 року.
Отже, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.
Заслухавши доводи захисника Януля В. С. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, приписами ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно приписів ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
При прийнятті постанови щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано. 
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка. 
Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння при встановлених судом обставинах підтверджуються: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 392885 від 16 липня 2025 року (а.с. 7); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого результат огляду позитивний – 0,32‰ проміле (а.с. 2); результатом тесту №4154, проведеного за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6810, згідно якого ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння – 0,32‰ проміле (а.с. 3); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до медичного закладу, згідно якого огляд у медичному закладі не проводився (а.с. 4); відеоматеріалами з нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксовано проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 на місці зупинки (файл oq4m1, час: 05:20), його згоду з результатами огляду та відмову ОСОБА_1 від проходження огляду у медичному закладі (файл oq4m1, час: 06:20).
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які в процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Так, апеляційний суд виходить з того, що проходження огляду у медичному закладі зафіксовано відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було. 
Доводи апеляційної скарги про відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення є безпідставними та спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.
Посилання апелянта на те, що показник газоаналізатора 0,32‰ проміле лише незначно перевищує допустимий рівень, не свідчить про відсутність стану алкогольного сп`яніння. Відповідно до встановленого порядку огляду водіїв, позитивним результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння є показник, що перевищує 0,2 ‰. Отже, зафіксований результат 0,32‰ проміле підтверджує наявність стану алкогольного сп`яніння, а не його відсутність. Саме по собі твердження особи про тверезий стан не спростовує об`єктивного результату проведеного огляду.
Не заслуговують на увагу і доводи щодо порушення спеціального порядку огляду військовослужбовця. Стаття 266-1 КУпАП встановлює особливості огляду військовослужбовців на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під час виконання ними обов`язків військової служби. Сам по собі факт проходження особою військової служби не означає автоматичного поширення зазначеного спеціального порядку на будь-який випадок керування транспортним засобом.
За відсутності доказів того, що на момент вчинення правопорушення ОСОБА_1 керував транспортним засобом саме під час виконання обов`язків військової служби, підстав для застосування положень ст. 266-1 КУпАП не було.
Щодо доводів про незаконність розгляду справи за відсутності апелянта та його захисника, то такі посилання також не є підставою для скасування постанови. Суд першої інстанції вправі розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, якщо її належним чином повідомлено про час і місце судового засідання та від неї не надійшло клопотання, яке об`єктивно перешкоджає розгляду справи. При цьому участь захисника у справі про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відкладення її розгляду за кожним таким клопотанням.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 38 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст. 23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.
Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2026 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович