Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків 
18 вересня 2026 року №520/26686/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить:
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення: посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (із збереженням розміру відсоткових показників щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які були застосовані під час фактичної виплати грошового забезпечення); одноразових додаткових видів грошового забезпечення: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення за період проходження військової служби з 01.01.2021 по 12.08.2021 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення (у тому числі надбавок та премій), матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення за період проходження військової служби з 01.01.2021 по 12.08.2021 виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, в розмірі 1762,00 грн;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно, за період проходження позивачем військової служби з 01.01.2021 по 12.08.2021, розраховував грошове забезпечення позивача із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у фіксованому розмірі 1762,00 грн, замість застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року, чим порушено майнові права позивача, гарантовані статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Ухвалою суду від 24.08.2026 зазначені позовні вимоги виділено в окреме провадження з адміністративної справи № 520/26033/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, і за наслідками виконання вимог пункту 15.2 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України справі присвоєно номер № 520/26686/26.
Ухвалою суду від 28.08.2026 адміністративну справу № 520/26686/26 прийнято до провадження судді Смагар С.В., відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що визнання протиправним та скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 не поновлює автоматично первісної редакції пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», оскільки визнання нормативно-правового акта таким, що втратив чинність, або його скасування не поновлює дію актів, які ним скасовані чи визнані такими, що втратили чинність; а також на те, що застосування первісної редакції пункту 4 постанови № 704 до спірного періоду суперечить частині першій статті 58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Відповідно до частини 5 та частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ) до 12.08.2021, коли був звільнений з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12.08.2021 № 177. Протягом періоду з 01.01.2021 по 12.08.2021 грошове забезпечення позивача, а також матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань і грошова допомога на оздоровлення нараховувалися та виплачувалися відповідачем виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, у розмірі 1762,00 грн, що підтверджується особовими фінансовими картками позивача за 2020-2021 роки. Зазначені обставини відповідачем не спростовані.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. Згідно з частинами 2 та 3 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), пунктом 4 якої у первісній редакції встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» пункт 4 Постанови № 704 було викладено в новій редакції, згідно з якою розрахунковою величиною визначено фіксований показник - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, яка набрала законної сили 29.01.2020, визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови № 103, яким були внесені відповідні зміни до пункту 4 Постанови № 704.
Доводи відповідача про те, що визнання протиправним і нечинним пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 не поновлює автоматично первісної редакції пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, суд відхиляє з таких підстав. Пункт 6 постанови № 103, яким було внесено зміни до пункту 4 постанови № 704, визнано протиправним і нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 і залишене без змін постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року. Визнання припису нормативно-правового акта протиправним і нечинним у судовому порядку за своїми наслідками не тотожне скасуванню акта органом, який його видав. Припис, визнаний судом протиправним, не може далі визначати зміст акта, до якого його було внесено, а тому з 29 січня 2020 року пункт 4 постанови № 704 діє в тій редакції, якої визнаний протиправним припис не торкнувся, тобто в первісній. Посилання відповідача на пункт 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 вересня 2005 року № 870, і на практику, сформовану щодо цієї норми, суд відхиляє, оскільки наведені положення регулюють нормопроєктувальну техніку і порядок внесення змін до актів, а не наслідки визнання припису протиправним за рішенням суду. Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2026 року у справі № 520/5814/24.
Отже, з 29 січня 2020 року пункт 4 Постанови № 704 діяв у первісній редакції, згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Довід відповідача про недопустимість зворотної дії нормативно-правових актів у часі з посиланням на статтю 58 Конституції України суд відхиляє. Стаття 58 Конституції України закріплює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Наведений припис стосується випадків поширення нового регулювання на відносини, що виникли до набрання ним чинності, і не перешкоджає застосуванню судом тієї редакції норми, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин. Спірний період у цій справі настав після 30 січня 2020 року, тобто після того, як пункт 4 постанови № 704 почав діяти в первісній редакції. Отже про зворотну дію нормативного акта в часі не йдеться: суд застосовує норму в тій редакції, яка була чинною саме у спірному періоді. Рішення Конституційного Суду України, на які посилається відповідач, сформульовані щодо зворотної дії законів, які встановлюють або посилюють юридичну відповідальність, і до порядку обчислення розмірів грошового забезпечення не застосовуються.
Відносини з оплати праці військовослужбовців Національної гвардії України на розвиток частин 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII унормовані приписами Постанови № 704 та приписами Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.04.2018 за № 405/31857 (далі - Інструкція № 200).
Згідно з пунктом 1 розділу II, пунктом 2 розділу III, пунктом 2 розділу IV, пунктом 1 розділу VII, пунктом 1 розділу XIX, пунктом 1 розділу XX Інструкції № 200 обчислення таких видів грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія, грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, здійснюється із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 установлено у розмірі 2270,00 грн.
Отже, протягом спірного періоду з 01.01.2021 по 12.08.2021 грошове забезпечення позивача (посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, у тому числі надбавки та премія), а також матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань і грошова допомога на оздоровлення мали обчислюватися із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021 у розмірі 2270,00 грн, а не у фіксованому розмірі 1762,00 грн, застосованому відповідачем.
Решта доводів та аргументів сторін, наведених у заявах по суті справи, на висновки суду не впливають.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач наведених позивачем обставин щодо розміру та порядку обчислення прожиткового мінімуму, застосовного до спірного періоду, не спростував, а доводи, наведені відповідачем у відзиві, судом відхилені з підстав, викладених вище.
За правилами пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, перерахунок грошового забезпечення позивача належить провести з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, утриманих із суми такого перерахунку.
Щодо решти доводів учасників справи суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) обов`язок суду мотивувати своє рішення не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен аргумент; суд, вирішивши питання по суті, відхиляє інші доводи сторін, які на результат вирішення справи не впливають (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява № 4909/04, п.58, та «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія А, № 303-A, п.29).
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а позовну заяву ОСОБА_1 належить задовольнити повністю.
Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Судові витрати зі сплати судового збору позивачем не понесені, у зв`язку з чим розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення (у тому числі надбавок та премій), матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення за період проходження військової служби з 01.01.2021 по 12.08.2021 виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, в розмірі 1762,00 грн.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення: посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (із збереженням розміру відсоткових показників щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які були застосовані під час фактичної виплати грошового забезпечення); одноразових додаткових видів грошового забезпечення: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення за період проходження військової служби з 01.01.2021 по 12.08.2021 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення ухвалене та повне судове рішення складено 18 вересня 2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар