ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 500/5897/25 пров. № А/857/5091/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І. М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року (головуючий суддя Подлісна І.М., м. Тернопіль) у справі №500/5897/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати незаконним призов на військову службу під час мобілізації; визнати протиправним та скасувати мобілізаційне розпорядження та наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 667 від 22.08.2025 року про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації на особливий період, за яким було призвано на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ; скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 43 від 22.08.2025 року про зарахування до списків особового складу частини та призначення на посаду ОСОБА_1 ; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виключити із списків особового складу та негайно звільнити ОСОБА_1 з військової служби особового складу Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо незаконного призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини 3 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”. Визнано протиправним та скасовано мобілізаційне розпорядження та наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 667 від 22.08.2025 року про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації на особливий період, за яким було призвано на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови у позові, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що видача начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 мобілізаційного розпорядження та наказу № 667 від 22.08.2025 року про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період в частині, що стосується ОСОБА_1 , потягнула за собою низку протиправних рішень та дій інших уповноважених осіб, в тому числі видачу наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 43 від 22.08.2025 року про зарахування до списків особового складу частини та протиправну зміну його правового статусу з "військовозобов`язаний" на "військовослужбовець". Вважає, що ефективним захистом порушеного права позивача буде визнання протиправними та скасування всіх рішень, прийнятих за наслідками порушення процедури призову позивача на військову службу. Порушені права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виключити його зі списків особового складу та негайно звільнити з військової служби.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, особливого періоду, кореспондує з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку. Вказує, що позивач працював на посаді вчителя англійської мови, географії за основним місцем роботи в Черниховецькому ліцеї Збаразької міської ради Тернопільської області на 0,83 ставки з 02.09.2024 року, в нього було достатньо часу своєчасно повідомити ІНФОРМАЦІЯ_2 про своє право на відстрочку та подати необхідні документи.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не оскаржується, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що таку слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та визнається сторонами, що 21.08.2025 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) був зупинений представниками ТЦК та СП та поліції для перевірки документів. Позивачем надано паспорт, військовий квиток, Військово-обліковий документ, сформований засобами Електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста (його мобільного додатка) та довідку Черниховецького ліцею Збаразької міської ради Тернопільської області про займану посаду ОСОБА_1 за основним місцем роботи та розмір частки під час оплати праці 0,83 ставки № 107/01-13 від 21.08.2025 року, після чого був направлений для проходження ВЛК з метою визначення придатності до військової служби.
Працівниками ТЦК та СП встановлено, що позивач перебуває в базі розшуку Тернопільського РУ поліції ГУ НП в Тернопільській області ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» за скоєння правопорушення за ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
21 серпня 2025 року згідно довідки військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 №2025-0821-1408-3162-0 позивача визнано придатним до військової служби.
22 серпня 2025 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №667 позивача було призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, призначено на посаду начальника апаратної пункту управління зв`язком військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .
25 серпня 2025 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшла заява про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, до якої додано паспорт ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданий 25.04.1996 року Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області; картку платника податків ОСОБА_1 № НОМЕР_3 від 10.05.2017 року; довідку Черниховецького ліцею Збаразької міської ради Тернопільської області про займану посаду ОСОБА_1 за основним місцем роботи та розмір частки під час оплати праці № 107/01-13 від 21.08.2025 року; військово-обліковий документ ОСОБА_1 від “22” серпня 2025 року 01:33, сформований засобами Електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста (його мобільного додатка); військовий квиток серії НОМЕР_4 , виданий 04 липня 1994 року.
03 вересня 2025 року листом ІНФОРМАЦІЯ_4 № 5593 надано відповідь про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, у зв`язку з тим що позивач 22 серпня 2025 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №667 був призваний на військову службу під час мобілізації.
Не погоджуючись з діями відповідачів щодо його мобілізації та зарахування до списків особового складу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з ефективності захисту прав позивача і зазначив, що ні Законом № 2232-ХІІ, ні Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, не передбачено звільнення з військової служби у зв`язку із скасуванням наказу про призов.
Також суд вказав, що доказів того, що позивач звертався до в/ч НОМЕР_1 із рапортом про звільнення із зазначенням підстав, передбачених пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, матеріали справи не містять.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частинами другою, четвертою статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України. 
Згідно з ч.5 ст.1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
За змістом ч.9 ст.1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно з ч.1 ст.39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі – Положення № 1153), яке визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Пунктом 253 Положення №1153/2008 передбачено, що призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України.
Згідно із пунктом 20 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022 (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався. Так, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Законом України від 03 березня 2022 року №2105-ІХ затверджений Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" (далі - Указ №69/2022).
Відповідно до пункту 1 Указу №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Згідно із частиною п`ятою статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.
Абзацом першим пункту 252 Указу №1153/2008 передбачено, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також прийом громадян на військову службу за контрактом.
Статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до підпункту 8 пункту 1 додатку 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з п.34 ч.1 ст.7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» відомості про наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації належать до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції встановлено порушення процедури призову позивача на військову службу під час мобілізації і в цій частині рішення не оскаржувалось.
Отже, у спірних правовідносинах порушеним є право позивача на належну процедуру його призову на військову службу під час мобілізації.
Водночас, колегія суддів враховує, що 22 серпня 2025 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №667 позивача було призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, призначено на посаду начальника апаратної пункту управління зв`язком військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .
Тобто, правовідносини з приводу можливості звільнення позивача з військової служби перейшли у нову площину та порядок такого звільнення вже визначається іншими нормами Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.
Іншими словами, такий спосіб захисту порушеного права, про який просить позивач, втручатиметься в інші правовідносини, що врегульовані іншими правовими нормами.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Законом № 2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, не передбачено звільнення з військової служби у зв`язку із скасуванням наказу про призов.
При цьому, доказів того, що позивач звертався до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення, із зазначенням підстав звільнення передбачених пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, матеріали справи не містять.
Також апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2025 року у справі №160/2592/23.
Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 43 від 22.08.2025 про зарахування до списків особового складу частини та призначення на посаду ОСОБА_1 є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, і станом на час вирішення справи такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби, а тому скасування наказу не є належним та ефективним способом захисту, оскільки не може привести до відновлення порушеного права.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання виключити позивача із списків особового складу військової частини.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №500/5897/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя | | Л. П. Іщук
судді | | І. М. Обрізко
| | М.А. Пліш