ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 707/1096/25		
Провадження № 22-ц/821/1250/26		
категорія: 302000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Сіренка Ю. В.,
секретаря - Кукушкіної А. О.,

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Червонослобідська сільська рада, ОСОБА_2 ,
треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, Черкаська районна державна адміністрація Черкаської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Назаренко Людмили Анатоліївни та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Манзар Тетяни Володимирівни на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 березня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Червонослобідської сільської ради, ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, Черкаська районна державна адміністрація Черкаської області, про витребування частини земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, у складі: головуючого судді Волкової Н. С.,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 . Спадкова маса після померлої ОСОБА_3 складається із трьох земельних ділянок.
29 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 . 
Зазначає, що отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки, площею 0,10 га та 0,08 га. 
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.09.2024 йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,18 га, кадастровий номер 7124982000:03:002:0661, що розташована за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Нечаївка, цільове призначення - для ведення підсобного сільського господарства, відмовлено. Відмова нотаріуса обґрунтована тим, що за даними земельного кадастру та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником зазначеної земельної ділянки, площею 0,1904 кадастровий номер 7124982000:03:002:0661, є ОСОБА_2 , право власності у якого виникло на підставі рішення виконкому Вергунівської сільської ради № 43-5 від 08.10.2018. Отже, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснив йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому прядку.
На запит адвоката № 8 від 06.02.2025 архівним відділом Черкаської районної державної адміністрації надано рішення Вергунівської сільської ради № 44-5 від 08.10.2018 «Про затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок у власність», згідно якого п. 2 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 площею 0,1904 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 . Пунктом 2.2 надано гр. ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1904 га в АДРЕСА_1 по фактичному користуванню землі сільськогосподарського призначення рілля - 0,1904 га. Пунктом 2.3 земельну ділянку площею 0,1904 га віднесено до категорії земель житлової та громадської забудови. Пунктом 2.4 доручено гр. ОСОБА_2 зареєструвати Свідоцтво права власності на земельну ділянку кадастровий номер 7124982000:03:002:0661 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в реєстраційній службі.
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.03.2025 право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за гр. ОСОБА_2 на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 43-5 від 08.10.2018.
Відповідно до рішення № РВ-5300376972024 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 17.07.2024 Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області було відмовлено, відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру встановлено, що відповідно до вимог п. 6 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» підставою відмови є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (перетин ділянок з ділянкою 7124982000:03:002:0661), площа співпадає на 98,0868 %.
Вказує, що згідно з висновком експерта № 1311/24 за результатами проведення експертного земельного-технічного дослідження від 13 листопада 2024 року встановлено, що на основі інструментально-аналітичних досліджень можна зробити висновок, що земельна ділянка площею 0,1904 га кадастровий номер 7124982000:03:002:0661 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_2 (дата реєстрації права власності 26.10.2018) накладається (перетинається) на земельну ділянку, площею 0,1824 га, яка знаходиться у приватній власності гр. ОСОБА_3 (спадкоємець ОСОБА_1 ), яка їй належить згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серія та номер ЧР 17-4-37, дата видачі 20.01.1999, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 35, видавник: голова Вергунівської сільської ради. Площа перетину становить 0,1786 га (1786 кв.м.) або у відсотковому співвідношенні 98,1%. Каталог координат, лінійні проміри, конфігурація земельних ділянок описані в дослідницькій частині висновку та схематично зображені в Додатку № 1 до цього висновку.
Крім того, померлій ОСОБА_3 було видано будівельний паспорт на забудову даної земельної ділянки площею 0,19 га по АДРЕСА_2 (право власності якої підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія ЧР 17-4-37 від 20.01.1999 та протоколом X сесії сільської ради XXII скликання від 04.01.1997 «Про затвердження раніше виділеної рішеннями сесії сільської ради та виконкомом сільської ради земельних ділянок під забудову індивідуальних жилих будинків таким громадянам жителям сіл Вергуни та Нечаївка»), згідно з розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області № 38 від 30 січня 2001 року № 38 «Про надання дозволу на будівництво, реконструкцію житлових будинків та споруд, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом житлових будинків».
Зазначає, що земельна ділянка площею 0,18 га, яка належить на праві приватної власності померлій ОСОБА_3 у останньої не вилучалася із користування та власності і право на таке користування та власність не припинялося. 
Крім того, спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача поза його волею та перейшла безоплатно у власність відповідача ОСОБА_2 на підставі протиправного та незаконного рішення органу місцевого самоврядування Виконавчого комітету Вергунівської сільської ради від 08.10.2018 № 43-5. 
Просить витребувати частину земельної ділянки, площею 0,18 га, кадастровий номер 7124982000:03:002:0661, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з незаконного володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 , яка належить останньому в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, площею 0,18 га, кадастровий номер 7124982000:03:002:0661, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та якій належала земельна ділянка на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР 17-4-37 від 20.01.1999, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 35.
Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, вилучити з кадастрової карти земельну ділянку кадастровий номер 7124982000:03:002:0661, шляхом перенесення відомостей в архівний шар. Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку.
Стягнути із відповідачів понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 березня 2026 року позов задоволено частково.
Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину земельної ділянки площею 0,18 га реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1683238471249, кадастровий номер 7124982000:03:002:0661, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_1 на праві власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належала їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР 17-4-37 від 20.01.1999, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 35 (Ділянка 2).
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з відповідачів на користь позивача судовий збір у загальному розмірі 1211,20 грн (по 605,60 грн з кожного відповідача); витрати за складення висновку експерта у сумі 15145,60 грн (по 7572,80 грн з кожного відповідача); витрати за складення висновку експерта у сумі 1000 грн (по 500 грн з кожного відповідача); витрати на правничу допомогу у сумі 6666,67 грн (по 3333,33 грн з кожного відповідача).
Рішення мотивовано тим, що позивач довів факт накладення земельної ділянки, яка передана ОСОБА_2 на підставі вказаного рішення Вергунівської сільської ради (кадастровий номер 7124982000:03:002:0661) на спірну земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 , яку він успадкував після смерті ОСОБА_3 .
Суд, установивши, що позивач дізнався про порушення свого права, отримавши постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 451/02-31, видану 11.09.2024 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І. П., якою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, виснував, що строк давності для звернення позивача з цим позовом до суду не сплинув.
Суд дійшов висновку, що належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов. Разом з тим, суд зауважив, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом через обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права. Подібний висновок також наведено в постанові Верховного Суду у справі № 681/1464/21 від 11.03.2025.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг
Доводи осіб, які подали апеляційні скарги

В апеляційній скарзі, поданій 22.04.2026, представник ОСОБА_1 – адвокат Манзар Т. В. просить скасувати частково рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 березня 2026 року в частині відмови у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 7124982000:03:002:0661 та вилучення з кадастрової карти земельну ділянку кадастровий номер 7124982000:03:002:0661, шляхом перенесення відомостей в архівний шар та ухвалити нове рішення в даній частині, яким задовольнити позовну вимогу позивача.
Стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 1453,44 грн та витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10000 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що зазначена вимога стосується скасування державної реєстрації земельної ділянки в Держгеокадастрі, адже відповідно до ч. 6 ст. 16 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Цим же Законом визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

23.04.2026 представником ОСОБА_2 - адвокатом Назаренко Л. А. подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 березня 2026 року та закрити провадження у справі.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не звернув уваги, що спірні земельні ділянки мають різне місце розташування в населених пунктах, мають різну площу та різне цільове призначення.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах справи відсутня технічна документація на виданий Державний акт на право приватної власності на землю Серія ЧР 17-37 від 20.01.1999, який належав померлій ОСОБА_3 та відсутнє рішення виконавчого комітету Вергунівської сільської ради народних депутатів від 27.01.1995 № 4.
Вказує, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду.
У даному випадку для вирішення питання земельно-технічної експертизи експерт використав не оригінали або якісну копію відповідної правовстановлюючої та технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, а лише графічний матеріал, який не передбачений законодавством.

Відзив на апеляційну скаргу.

Представником ОСОБА_1 – адвокатом Манзар Т. В. подано відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Назаренко Л. А. на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 березня 2026 року - залишити без задоволення.
Вважає, що рішення суду в частині витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частини земельної ділянки площею 0,18 га є законним та обґрунтованим.
Зазначає, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Також зауважує, що до 02.05.2009 документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття власником такого права, був виключно державний акт, який є дійсним і зараз (п. 10 Перехідних положень ЗУ «Про державний земельний кадастр»).

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до копії Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , у м. Лубни Полтавської області, про що складено відповідний актовий запис № 344. Батьком записаний ОСОБА_4 , матір`ю – ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 14).
Зі Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , виданого 14 серпня 2018 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 80 років у м. Донецьк Донецької області, Україна, про що складено відповідний актовий запис № 1049 (т. 1 а.с. 15).
Згідно з копією Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 451/02-31, виданої 11.09.2024 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко Інною Павлівною, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,18 га, кадастровий номер 7124982000:03:002:0661, що розташована за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Нечаївка, цільове призначення - для ведення підсобного сільського господарства, мотивуючи її тим, що за даними земельного кадастру та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником зазнаної земельної ділянки площею 0,1904 кадастровий номер 7124982000:03:002:0661 є ОСОБА_2 , право власності у якого виникло на підставі рішення Виконкому Вергунівської сільської ради № 43-5 від 08.10.2018 (т. 1 а.с. 16-17).
Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю Серії ЧР 17-4-37 ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Вергунівської сільської Ради народних депутатів від 27.01.1995 № 4 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,36 га, яка розташована на території с. Нечаївка Вергунівської сільської ради. Землю передано для ведення особистого підсобного господарства, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 35. Планом зовнішніх меж земельної ділянки встановлено 3 (три) ділянки. Опис меж земельної ділянки 2, площею 0,18 га, яка є предметом спору по даній справі, а саме: від точок А до Б земельна ділянка гр. ОСОБА_5 ; від Б до В землі сільської ради (проїзд); від В до Г вулиця Леніна; від Г до А земельна ділянка гр. ОСОБА_6 станом на 20 січня 1999 року (т. 1 а.с. 18).
Згідно з копією рішення № РВ-5300376972024 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 17.07.2024 Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області було відмовлено ОСОБА_1 у реєстрації земельної ділянки. Згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру встановлено, що відповідно до вимог п. 6 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» підставою відмови є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (перетин ділянок з ділянкою 7124982000:03:002:0661), площа співпадає на 98,0868 %. Рекомендовано усунути перетин ділянок з ділянкою 7124982000:03:002:0661(т. 1 а.с. 19).
Відповідно до копії висновка експерта № 1311/24 за результатами проведення експертного земельного-технічного дослідження від 13 листопада 2024 року встановлено, що на основі інструментально-аналітичних досліджень, можна зробити висновок, що земельна ділянка площею 0,1904 га кадастровий номер 7124982000:03:002:0661 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_2 (дата реєстрації права власності 26.10.2018) накладається (перетинається) на земельну ділянку, площею 0,1824 га, яка знаходиться у приватній власності гр. ОСОБА_3 (спадкоємець ОСОБА_1 ), яка їй належить згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серія та номер: ЧР 17-4-37, дата видачі 20.01.1999, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 35, видавник: голова Вергунівської сільської ради. Площа перетину становить 0,1786 га (1786 кв.м.) або у відсотковому співвідношенні 98,1%. Каталог координат, лінійні проміри, конфігурація земельних ділянок описані в дослідницькій частині висновку та схематично зображені в Додатку № 1 до цього висновку. Координати поворотних точок (та проектних межових знаків) меж земельної ділянки, опис суміжних землевласників та землекористувачів зображені в Додатку № 2 до цього висновку. Каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно зображені в Додатках № 3 та № 5 до цього висновку (т. 1 а.с. 22-49).
Згідно з копією будівельного паспорта на забудову земельної ділянки виданого відділом містобудування та архітектури Черкаської районною державною адміністрацією Черкаської області затверджено план забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до копії витягу з рішення Вергунівської сільської ради № 15-6 від 12.09.2016 «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок» ОСОБА_2 надано дозвіл замовити в організаціях, які мають дозвіл (ліцензію) виготовлення проектів землеустрою щодо відведення у власність громадян земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд в с. Нечаївка Черкаського району Черкаської області, площею 0,18 га (т. 1 а.с.190).
Згідно з викопіюваною копією з планового матеріалу адмінтериторії Вергунівської сільської ради с. Вергуни вул. Свято-Троїцька встановлено, що земельна ділянка розташована в адмінмежах Вергунівської сільської ради, в межах населеного пункту АДРЕСА_1 . Цільове призначення – для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Орієнтовною площею 0,18 га (т.1 а.с. 191).
На замовлення ОСОБА_2 на підставі договору № 33 від 03.05.2018 ФОП інженером - землевпорядником ОСОБА_7 розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 , площею 0,1904 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка розташована в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 179-214).
Планом меж земельної ділянки встановлено опис меж сумісних землевласників (землекористувачів), а саме: від А - Б зем. діл. гр. ОСОБА_5 ; від Б - В землі Вергунівської сільської ради; від В - А зем. діл. гр. ОСОБА_8 (т.1 а.с. 202).
Згідно з копією кадастрового плану земельної ділянки описано каталог координат кутів зовнішніх меж земельної ділянки з № Х та № Y, крім того, опис меж сумісних землевласників (землекористувачів), а саме: від А - Б зем. діл. гр. ОСОБА_5 (кад № 7124982000:03:002:0484); від Б - В землі Вергунівської сільської ради (кад № - дані відсутні); від В - А зем. діл. гр. ОСОБА_8 (кад № 7124982000:03:002:0024) (т. 1 а.с. 203).
На запит адвоката № 8 від 06.02.2025 архівним відділом Черкаської районної державної адміністрації надано копію рішення Вергунівської сільської ради № 44-5 від 08.10.2018 «Про затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок у власність» (т. 1 а.с. 61).
Згідно з копією рішення Вергунівської сільської ради № 43-5 від 08.10.2018 «Про затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок у власність» встановлено наступне.
Пунктом 2. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 площею 0,1904 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка розташована в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 61 зворот).
Пунктом 2.2. надано гр. ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1904 га в АДРЕСА_1 по фактичному користуванню землі сільськогосподарського призначення рілля - 0,1904 га (т. 1 а.с. 61 зворот).
Пунктом 2.3. земельну ділянку площею 0,1904 га віднесено до категорії земель - житлової та громадської забудови (т. 1 а.с. 61 зворот).
Пунктом 2.4. доручено гр. ОСОБА_2 зареєструвати Свідоцтво права власності на земельну ділянку (кадастровий номер 7124982000:03:002:0661) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в реєстраційній службі (т. 1 а.с. 61 зворот).

Відповідно до копії рішення Вергунівської сільської ради № 40-2 від 11.06.2018 «Про внесення змін в рішення сесії Вергунівської сільської ради від 12.09.2016 р. № 15-6» внесено зміни в рішення сесії Вергунівської сільської ради від 12.09.2016 р. № 15-6 п. 1.1.2 змінивши з площі 0,18 га на площу 0,1904 га (т. 1 а.с.189).
Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.09.2024, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7124982000:03:002:0661, площею 0,1904 га зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 43-5 від 08.10.2018. Дата, час державної реєстрації – 26.10.2018 об 09:16:01 (т. 2 а.с. 57).
З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.09.2018 № НВ-7107516982018 вбачається, що Міськрайонним управлінням у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 14 вересня 2018 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 7124982000:03:002:0661, площею 0,1904 га. Додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.09.2018 № НВ-7107516982018 встановлено опис меж, а саме: від А до ОСОБА_9 ; від Б до В - Вергунівська сільська рада; від В до ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 174).
Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 02.11.2018 № НВ-143746009 власником земельної ділянки кадастровий номер 7124982000:03:002:0661, площею 0,1904 га є ОСОБА_2 (т.1 а.с. 176).
Згідно з копією протоколу X сесії сільської ради XXІІ скликання від 04 січня 1997 року «Про затвердження раніше виділеної рішеннями сесії сільської ради та виконкомом сільської ради земельні ділянки під забудову індивідуальних жилих будинків громадянам жителям сіл Вергуни та Нечаївка», зокрема ОСОБА_3 , виділено земельну ділянку площею 0,19 га (т.1 а.с.68-69).
Відповідно до копії витягу з книги реєстрації громадян, яким передано земельні ділянки у приватну власність зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,36 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_3 № 35 (т.1 а.с. 71-72).
Згідно з копією листа «Про надання інформації» № 29-23-0.2-805/2-25 від 07.02.2025 Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області за інформацією Відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління (далі - Відділ № 4) технічна документація по складанню державного акта на право власності на земельну ділянку громадянки ОСОБА_3 , площею 0,36 га, що розташована за адресою: с. Нечаївка, Вергунівська сільська рада у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель відсутня (т. 1 а.с. 74).
Відповідно до копії висновка експерта про вартість земельної ділянки, площею 0,1824 га, яка розташована в с. Нечаївка Черкаського району Черкаської області, з цільовим призначенням – для ведення підсобного сільського господарства, станом на 26 лютого 2025 року (термін дії звіту 1 рік) складає 115000 грн без ПДВ (т. 1 а.с. 75).
29 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І. П. із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 7).
Згідно з копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 53118179 від 29.08.2018, зареєстрована спадкова справа № 62914242 у спадковому реєстрі у нотаріуса за № 43-2018. Спадкодавець: ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 14 зворот).
З належним чином завіреної копії спадкової справи № 43-2018, що надіслана на виконання ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 09 червня 2025 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І. П., вбачається, що ОСОБА_1 було видано такі Свідоцтва, а саме:
- Свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.02.2019 зареєстроване в реєстрі за № 383 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (т. 2 а.с. 25);
- Свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.09.2024 зареєстроване в реєстрі за № 4339 на земельну ділянку, площею 0,0989 га, кадастровий номер 7124982000:04:001:0430, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення – для ведення підсобного сільського господарства (т. 2 а.с. 45 зворот);
- Свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.09.2024 зареєстроване в реєстрі за № 4341 на земельну ділянку, площею 0,0775 га, кадастровий номер 7124982000:04:001:0432, що розташована за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Нечаївка, цільове призначення – для ведення підсобного сільського господарства (т. 2 а.с. 54 зворот).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У ч. 1 ст. 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно норм ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).
У ст. 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України унормовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Надання громадянину у власність земельної ділянки, що вже перебуває у власності або користуванні іншої особи, проводиться лише після припинення права власності чи права користування на земельну ділянку в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Згідно з ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частинами 1 та 3 ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно із ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, як спдкоємець після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у тому числі спірної земельної ділянки, який подав нотаріусу у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини у порядку спадкування за законом.
При цьому ОСОБА_1 отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки, площею 0,10 га (ділянка 1) та 0,08 га (ділянка 3) на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР 17-4-37 від 20.01.1999. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку (ділянку 2), яка належала його матері на підставі зазначеного Державного акта, нотаріус позивачу відмовив у видачі, оскільки за даними земельного кадастру та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_2 , право власності у якого виникло на підставі рішення виконкому Вергунівської сільської ради № 43-5 від 08.10.2018.
На ряду з цим, ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку площею 0,36 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Нечаївка Вергунівської сільської ради на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР 17-4-37 від 20.01.1999. Зазначений Державний акт виданий на підставі рішення виконавчого комітету Вергунівської сільської Ради народних депутатів від 27.01.1995 № 4 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 35.
Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 – адвоката Назаренко Л. А. містить доводи про те, що в матеріалах справи відсутня технічна документація на виданий Державний акт на право приватної власності на землю Серії ЧР 17-4-37 від 20 січня 1999 року, який належав померлій ОСОБА_3 .
Суд першої інстанції досліджував дане питання та вірно дійшов висновку, що право власності на спірну земельну ділянку набуте ОСОБА_3 у встановленому законодавством порядку та відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття цього права, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними (п. 9, 10 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Із 01 січня 2013 року в зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Слід також зазначити, що матеріали справи не містять доказів, що право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку було оскаржено у визначеному законом порядку.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, пункт 57, сформулювала загальний підхід до ефективного способу захисту, відповідно до якого застосування конкретного способу захисту залежить від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, та характеру його порушення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, пункти 32, 37 - 39, 43, 44, 89, сформульовано висновки щодо розмежування віндикаційного і негаторного позовів, а також щодо значення володіння майном для правильної кваліфікації способу захисту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, пункти 85 86, 142 - 145, роз`яснено, що оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів та інших документів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту, якщо належним способом захисту є витребування майна від останнього набувача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункти 71 - 76, 95 - 100, сформульовано висновок про те, що рішення суду про витребування нерухомого майна є ефективним способом поновлення права власника і підставою для державної реєстрації права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19, пункти 115, 120 - 128, 141 - 145, безпосередньо щодо спорів про накладення земельних ділянок зазначено, що належним способом захисту у разі накладення земельних ділянок є позов речово-правового характеру, спрямований на витребування відповідної частини земельної ділянки, яка накладається, а неналежність та неефективність заявленого способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові.
При цьому, у разі часткового накладання спірної земельної ділянки на земельну ділянку позивача, витребування як належний спосіб захисту не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається.
Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до ст. 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (пункт 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19).
Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)).
Ураховуючи викладене, з огляду на предмет і підстави заявленого ОСОБА_1 позову, належним способом захисту порушеного права у справі, що розглядається, є віндикаційний позов, а саме, позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається.
Наведене також узгоджується з правовими висновками, викладеним у постанові Верховного Суду від 17.09.2025 у справі № 911/3363/24, ухваленої у подібних правовідносинах.
Встановлено, що рішенням Вергунівської сільської ради № 43-5 від 08.10.2018 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1904 га в АДРЕСА_1 по фактичному користуванню землі сільськогосподарського призначення рілля - 0,1904 га; п. 2.3. вказаного рішення земельну ділянку площею 0,1904 га віднесено до категорії земель житлової та громадської забудови.
Відповідно до копії висновку експерта № 1311/24 за результатами проведення експертного земельного-технічного дослідження від 13 листопада 2024 року, на основі інструментально-аналітичних досліджень, встановлено, що земельна ділянка площею 0,1904 га кадастровий номер 7124982000:03:002:0661, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 накладається (перетинається) на земельну ділянку, площею 0,1824 га, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_3 , яка їй належить згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серія та номер: ЧР 17-4-37, дата видачі 20.01.1999, площа перетину становить 0,1786 га (1786 кв.м.) або у відсотковому співвідношенні 98,1%.
Експертиза проведена судовим експертом Окрепкою А. І., зазначено, що експертиза проведена у порядку ч. ч. 1 та 5 ст. 106 ЦПК України, експерт про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків за ст. 384 та ст. 385 КК України обізнана.
Заперечуючи проти наявного в матеріалах висновку експерта, представник ОСОБА_2 – адвокат Назаренко Л. А. посилалась на ту обставину, що вона проведена з порушенням Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертих досліджень, зокрема посилався на відстність документації із землеустрою, на підставі якої видано Державний акт.
Дослідивши вказаний висновок експерта, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що він є належним та достовірним доказом, не спростований стороною відповідачів, позивач довів суду належність вказаного доказу, а відповідачі не навели переконливих заперечень щодо неможливості його врахування судом.
Клопотань про проведення у справі додаткової чи повторної земельно-технічної експертизи не заявлялось ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Назаренко Л. А. щодо висновку експерта та місця розташування зельної ділянки ідентичні доводам викладеним у суді першої інстанції, на які місцевим судом дано правильну відповідь.
Крім того, слід зазначити, що у прохальній частині апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Назаренко Л. А. міститься вимога про закриття провадження, яку вона підтримала в сдовому засіданні під час слухання справи.
Разом з тим, у мотивувальній частині апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Назаренко Л. А. відсутні будь-які мотиви та підстави для закриття провадження, а також зазначено, що у зв`язку з недоведеністю вимог просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні вимог.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність факту накладення земельної ділянки, яка передана ОСОБА_2 на підставі вказаного рішення Вергунівської сільської ради (кадастровий номер 7124982000:03:002:0661) на спірну земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 , яку він успадкував після смерті ОСОБА_3 та дійшов вірного висновку про витребування у ОСОБА_2 частини земельної ділянки площею 0,18 га.
Відмовляючи відповідачу ОСОБА_2 у застосуванні позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач дізнався про порушення свого права, отримавши постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 451/02-31, видану 11.09.2024 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І. П., якою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, то строк позовної давності бере відлік саме з вересня 2024 року, відповідно, звернувшись до суду у квітні 2025 року, позовна давність до вимог позивача не пропущена.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні вимоги в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки, суд першої інстанції виходив із обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права, проте з таким висновком не може погодитись суд апеляційної інстанції, виходичи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території (ч. 2 ст. 79-1 ЗК України).
Відповідно до ч. 3-5 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
У ч. 9, ч. 10 ст. 79-1 ЗК України визначено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Згідно із ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується у разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Спеціальний Закон, який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, є ЗУ «Про Державний земельний кадастр».
Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 9 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
Відповідно до положень ст. 16 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України.
Згідно зі ст. 20 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.
Відповідно до п. 60, п. 61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.
Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів/ініціала власного імені Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - кваліфікованим електронним підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою.
Відповідно до ч. 10 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Частиною 11 зазначеної статті передбачено, що у разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених в абзацах третьому і четвертому частини десятої, державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї – суб`єктів таких прав.
Отже, для ідентифікації земельної ділянки як окремого об`єкта цивільного права необхідною умовою є наявність усіх характеристик такого об`єкта, у тому числі, її кадастровий номер, розмір, межі та координати, які містяться у Державному земельному кадастрі, і використовуються реєстратором за умови наявності таких відомостей у ньому.
З огляду на зазначене, враховуючи встановлені фактичні обставини у цій справі, колегія суддів доходить висновку, що внаслідок державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 7124982000:03:002:0661 у Державному земельному кадастрі, позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості повноцінно реалізовувати власний законний інтерес щодо земельної ділянки, яку він успадкував після матері ОСОБА_3 , а отже задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки, площею 0,1904 га, № 7124982000:03:002:0661, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (дата, час державної реєстрації – 14.09.2018) у Державному земельному кадастрі призведе до ефективного способу захисту порушених прав та законних інтересів позивача.
Схожий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 червня 2026 року у справі № 205/6680/23.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення майна в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.
Європейський суд з прав людини також вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Манзар Т. В. та залишення без задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Назаренко Л. А.
Рішення суду першої інстанції, у частині позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 7124982000:03:002:0661 та вилучення з кадастрової карти земельної ділянки кадастровий номер 7124982000:03:002:0661, шляхом перенесення відомостей в архівний шар, підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про скасування реєстрації спірної земельної ділянки в Державному кадастрі.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Назаренко Л. А. – залишено без задоволення, витрати понесені скаржником слід залишити за ним.
Натомість апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Манзар Т. В. задоволено частково, тому є підстави для нового розподілу судових витрат.
Понесення позивачем судових витрат у суді першої інстанції підтверджується платіжною інструкцією від 29.03.2025 про сплату судового збору в сумі 3634 грн. Крім того, позивач сплатив 1000 грн за висновок експерта про вартість земельної ділянки згідно квитанції від 26.02.2025; 15145,60 грн - за висновок експерта за результатами проведення земельно-технічного дослідження згідно квитанції від 13.11.2024 та витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн згідно квитанції від 29.03.2025.
Понесення витрат в суді апеляційної інстанції підтверджується квитанцією № 5010-8509/4585-6332 від 23.04.2026 на суму 1453,44 грн.
З огляду на те, що суд задовольнив одну позовну вимогу (майнового характеру) та та частково задовольнийв немайнову вимогу, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню: пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у загальному розмірі 1816,99 грн (по 908,5 грн з кожного відповідача); витрати за складення висновку експерта у сумі 15145,60 грн. (по 7572,80 грн з кожного відповідача); витрати за складення висновку експерта у сумі 1000 грн. (по 500 грн з кожного відповідача); витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн (по 5000 грн з кожного відповідача).
За перегляд справи в суді апеляційної інстанції із відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 726,72 грн (по 363,36 грн з кожного відповідача) та витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 5000 грн (по 2500 грн з кожного відповідача).
Крім того, апеляційна скарга містила вимогу про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанціїу розмірі 10000 грн
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі).
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі № 2040/6747/18.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З матеріалів справи вбачається, що в апеляційній скарзі міститься розрахунок витрат на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 10000 грн. 
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_1 – адвокатом Манзар Т. В. надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Манзар Т. В. – Оникієнку С. В. у Черкаському апеляційному суді від 22.04.2026, договір про надання правничої допомоги № 6 від 01.02.2025, де у п. 4.2 визначено, що гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього договору; додатковий договір до договору про надання правничої допомоги № 6 від 01.02.2025, укладений 22.04.2026, де зазначено, що оплата послуг є фіксованою та складає 10000 грн; акт наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 6 від 01.02.2025 від 22 квітня 2026 року, згідно з яким адвокатом Манзар Т. В. надано, а клієнтом ОСОБА_1 отримано юридичні послуги, а саме: підготовка апеляційної скарга та представлення інтересів клієнта в судовому засіданні в Черкаському апеляційному суді; квитанцію № 6/1 про сплату ОСОБА_1 адвокату Манзар Т. В. 10000 грн (т. 3 а.с. 42-45).
Враховуючи предмет спору, складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, а також ту обставину, що на стадії апеляційного перегляду справи правова позиція позивача ОСОБА_1 є вже сформованою, отже підготовка апеляційної скарги та формування правової позиції у спірних правовідносинах під час апеляційного перегляду судового рішення в оскарженій позивачем частині не потребує докладання особливих зусиль, апеляційний суд вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним.
З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що із відповідачів на користь ОСОБА_1 слід стягнути у відшкодування витрат на правничу допомогу при апеляційному перегляді справи по 2500 грн, а всього 5000 грн, що відповідає співмірності зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг в суді апеляційної інстанції та критеріям розумності та справедливості.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Назаренко Людмили Анатоліївни – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Манзар Тетяни Володимирівни – задовольнити частково.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 березня 2026 року у частині позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 7124982000:03:002:0661 та вилучення з кадастрової карти земельної ділянки кадастровий номер 7124982000:03:002:0661, шляхом перенесення відомостей в архівний шар – скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1904 га, кадастровий номер 7124982000:03:002:0661, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (дата, час державної реєстрації – 14.09.2018).
У решті рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 березня 2026 року - залишити без змін.
Здійснити новий розподіл судоих витрат.
Стягнути із Червонослобідської сільської ради, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у загальному розмірі 1816,99 грн (по 908,5 грн з кожного відповідача); витрати за складення висновку експерта у сумі 15145,60 грн (по 7572,80 грн з кожного відповідача); витрати за складення висновку експерта у сумі 1000 грн (по 500 грн. з кожного відповідача); витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн (по 5000 грн з кожного відповідача).
Стягнути із Червонослобідської сільської ради, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у загальному розмірі 726,72 грн (по 363,36 грн з кожного відповідача) та витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 5000 грн (по 2500 грн з кожного відповідача).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 20 липня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко