УКРАЇНА
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
справа № 361/4538/24
провадження № 2/361/3817/24
26.05.2026
РІШЕННЯ
Іменем України

26 травня 2026 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючого судді	Петришин Н.М.,	
за участю секретаря	Гриценко А.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди,- 
в с т а н о в и в :
Стислий виклад позиції позивача
У травні 2024 року до суду надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова група «Оберіг», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди. 
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 10.09.2022, близько 07 хвилини 50 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на 0 км + 600м. автодороги Т-1026 сполученням «Бровари-Требухів-Гора» у напрямку м. Бровари, що на території Броварського району Київської області, порушуючи вимог пунктів 2.3 б), д), 12.1 Правил дорожнього руху виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ 21121», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався у напрямку від м. Бровари до с. Требухів Броварського району Київської області. 
Унаслідок ДТП водій ОСОБА_3 загинув на місці події, пасажир цього ж транспортного засобу ОСОБА_4 , та пасажир автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2023 у справі № 361/5951/22 (провадження № 1-ка/361/682/23) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами; на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
У результаті ДТП близькі родичі загиблого, зокрема, мати ОСОБА_1 зазнала шкоди. На дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у ТДВ «Страхова група «Оберіг». Позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування. 
На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 , з урахуванням відмови в частині позовних вимог, просить стягнути з ТДВ «Страхова група «Оберіг» шкоду, заподіяну смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, у розмірі – 234 000,00 грн; моральну шкоду, заподіяну неправомірними діями відповідача, у розмірі – 5 000,00 грн. Також позивач просила стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Заперечення відповідача
03 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив ТДВ «Страхова група «Оберіг» на позовну заяву, в якому відповідач частково визнав позовні вимоги позивача, а саме в частині відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілої особи, в розмірі – 19 500,00 грн. У решті позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування заперечень посилався на те, що цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «Daewoo Lanos» на дату настання ДТП забезпечена у відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР-2315007. Відповідно до умов вищевказаного полісу, розмір страхової суми за шкоду: - заподіяну майну, становить 130 000,00 грн на одного потерпілого; - заподіяну життю і здоров`ю, становить 260 000,00 грн на одного потерпілого. У даній ситуації потерпілими особами відповідач вважає ОСОБА_3 , який загинув, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які отримали тілесні ушкодження. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного з утриманням (п. 27.2 ст. 27 Закону № 1961-IV), то останні вважає документально непідтвердженими належними та допустимими письмовими доказами. 
Заяви, інші процесуальні дії у справі 
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчака І.М. від 13 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання.
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчака І.М. від 13 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідно до розпорядження керівника апарату суду Овдієнко Л.П. від 31.07.2025 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2025 вищевказану цивільну справу передано на розгляд судді Петришин Н.М.
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 01 жовтня 2025 рокусправу прийнято до провадження судді та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 26 травня 2026 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ТОВ «Страхова група «Оберіг», третя особа: ОСОБА_2 , а також закрито провадження у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Страхова група «Оберіг», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, її представник – адвокат Маляренко С.В. подав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю.
ТДВ «Страхова група «Оберіг» у судове засідання представника не направило, відповідач про дату, час та місце розгляду повідомлялося належним чином, подав відзив на позов, в якому заперечував проти позовних вимог, оскільки вважає їх недоведеними.
Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Обставини справи, що встановлені судом
Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне провадження № 12022110000000343 від 10.09.2022, 10.09.2022 близько 07 години 50 хвилин водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 1 км. автодороги Т1026 сполученням м. Бровари-с. Требухів в напрямку м. Бровари, здійснюючи маневр обгону виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з зустрічним автомобілем «ВАЗ 21121», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався в напрямку с. Требухів. У результаті ДТП водій ОСОБА_3 загинув на місці, пасажир автомобіля «ВАЗ 21121» ОСОБА_4 , 1964 року народження, водій автомобіля «DAEWOO LANOS» ОСОБА_2 та пасажир ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. 
Відомості про вказану дорожньо-транспортну пригоду внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2022 року за № 12022110000000343, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
За змістом Вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2023 у справі № 361/5951/22, 10.09.2022 близько 07 хвилини 50 хвилин, водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на 0 км + 600м. автодороги Т-1026 сполученням «Бровари–Требухів–Гора» у напрямку м. Бровари, що на території Броварського району Київської області, всупереч вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив злочинну самовпевненість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також, всупереч пункту 12.1 ПДР України, згідно з яким «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», після здійснення маневру обгону та повернення на свою смугу руху між двома попутними транспортними засобами, не обрав безпечну швидкість руху у даних дорожніх та погодних умовах, які обумовлювалися вологим дорожнім покриттям, внаслідок чого не впорався з керуванням транспортного засобу та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ 21121», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався у напрямку від м. Бровари до с. Требухів Броварського району Київської області. 
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ 21121», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинув на місці події, про вказані обставини свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 13.09.2022.
Крім того, у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 21121», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді переломів правої променевої кістки, шилоподібного відростка ліктьової кістки та 6 ребра ліворуч, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.
Пасажир автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому хірургічної шийки правої плечової кістки, струсу головного мозку, множинних саден обличчя, гематоми повік обох очей, а також забійної рани носа, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.
Порушення водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 2.3 б), д), 12.1 ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_3 та спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Вищевказаним вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2023 у справі № 361/5951/22 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами; н підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вказаний вирок суду першої інстанції у апеляційному порядку не оскаржувався та набрав законної сили 13.05.2023. 
За змістом вироку суду від 12.04.2023, ОСОБА_2 у суді свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю та щиро розкаявся. 
Зазначеним вироком суду від 12.04.2023 у справі № 361/5951/22 Броварський міськрайонний суд Київської області встановив вину саме ОСОБА_2 у порушенні ПДР України та причинно-наслідковий зв`язок між його діями та наслідками, що настали у зв`язку з цим у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_3 , спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також пошкодження автомобіля марки «ВАЗ 21121», д.н.з. НОМЕР_2 . 
21 листопада 1961 року Требухівським ЗАГС Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 , 1938 р.н., та ОСОБА_9 , 1936 р.н.. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_10 ».
ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 05 листопада 1964 року Требухівським ЗАГС Бориспільського району Київської області. Батьком у свідоцтві записаний – ОСОБА_8 , матір`ю – ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 06.08.2003 року виконкомом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 13.09.2022 року Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 57 років помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Із довідки про причину смерті від 12 вересня 2022 року відомо, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 внаслідок закритої травми грудної клітки та черепа.
З копій трудової книжки серії НОМЕР_6 , довідок № 1 та № 2 ТОВ «Альянс-55», виданих 19.09.2022 ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , працював в ТОВ «Альянс-55» на посаді контролер на контрольно-пропускному пункті з 01 березня 2018 року (наказ від 26 лютого 2018 року № 4-К) по 10 вересня 2022 року (наказ від 19 вересня 2022 року № 15-К). Трудовий договір припинений у зв`язку зі смертю. За період з 01.01.2022 року по 10.09.2022р. загальний сукупний дохід ОСОБА_3 склав – 61 456,00 грн, утримано – 13 053,30 грн, видано – 48 402,80 грн. 
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_8 , виданого 08.09.1998 Броварським РУСЗН Київської області, ОСОБА_1 є ветераном праці та водночас пенсіонером. 
З акту обстеження житлово-побутових умов від 08.08.2023, складеного депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області VIII скликання ОСОБА_11 , встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований та фактично проживав ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , - 10.09.2022), на момент смерті доглядав за своєю непрацездатною матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка перебувала на його утриманні, також вони вели спільне господарство.
Як відомо з довідки старости Требухівського старостівського округу Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 09.08.2023, відповідно до Акту обстеження депутата Броварської міської ради Броварського району Київської області Драч Б.М. від 08.08.2023, до моменту своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований по АДРЕСА_1 , постійно проживав, вів спільне господарство разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за вищевказаною адресою. На момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач перебувала на його отриманні. Матеріалами справи встановлено, що 02 жовтня 2021 року між ОСОБА_2 та ТДВ «Страхова група «Оберіг», укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2315007, забезпечений транспортний засіб «DAEWOO LANOS», реєстраційний № НОМЕР_1 , VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_9 , строк дії: з 00 год. 00 хв. 04.10.2021 до 03.10.2022, страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю – 260 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну – 130 000,00 грн.
15.09.2023 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу ТОВ «Страхова група «Оберіг», надіслано повідомлення про ДТП, яка відбулася 10.09.2022, яке відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отримав 18.09.2022.
Цього ж дня, 15.09.2023 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу ТОВ «Страхова група «Оберіг» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування, яку відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отримав 18.09.2022.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини
У ч. 1 ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами ч. 1 та ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вказано у ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
За приписами п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, окрім іншого, можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
При цьому, згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У той же час у п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Судом встановлено, що 02 жовтня 2021року між ОСОБА_2 та ТДВ «Страхова група «Оберіг», укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2315007, забезпечений транспортний засіб «DAEWOO LANOS», реєстраційний № НОМЕР_1 , VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_9 , строк дії: з 00 год. 00 хв. 04.10.2021 до 03.10.2022, страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю – 260 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну – 130 000,00 грн.
Згідно п. 50 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» страхова виплата (страхове відшкодування) – грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.
Страховим випадком згідно п. 59 Закону України «Про страхування» є подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства.
Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент виникнення спірних правовідносин був врегульований Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (втратив свою чинність 01.01.2025 на підставі Закону № 3720-IX від 21.05.2024) (далі – Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
У статті 3 Закону № 1961-IV визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий – фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
За приписами п. 27.2 ст. 27 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
У ч. ч. 1-3 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується, зокрема: 1) дитині – до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю – на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
У постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду сформулювала такі правові висновки.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.
Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.
Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша – порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.
Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.
Отже, вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.
Разом із тим, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.
01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, прийнятий 16 січня 2003 року, тоді як Закон № 1961-IV був прийнятий 01 липня 2004 року та набрав чинності 01 січня 2005 року. Положення частини першої статті 1198 ЦК України діє у незмінній редакції з часу набрання чинності цим Кодексом. Так само незмінними залишаються положення статті 25 Закону № 1961-IV.
Прийняття законів, які регулюють однопредметні цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, можливе тільки з одночасним внесенням змін до цього Кодексу (аналогічний підхід зайняв Конституційний Суд України у Рішенні від 13 березня 2012 року № 5-рп/2012 у справі № 1-7/2012 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_12 щодо офіційного тлумачення положення частини четвертої статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (справа про заборону розірвання договорів інвестування житлового будівництва) (абзац сьомий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Отже, якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні положення різного змісту, то пріоритетними є положення ЦК України.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, провадження № 14-188цс20 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, провадження № 12-85гс20 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21.
Отже, внаслідок ДТП (страхового випадку), яка сталася 10 вересня 2022 року, настала смерть потерпілого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При розгляді справи встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , мати загиблого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є пенсіонеркою, перебувала у нього на утриманні.
На час ДТП потерпілий (загиблий) працював у ТОВ «Альянс-55» та отримував середню заробітну плату у розмірі 5 753,71 грн в місяць.
Оскільки страховий випадок настав 10.09.2022, то для розрахунку виплат необхідно використовувати мінімальну заробітну плату, встановлену згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», де мінімальна заробітна плата становила 6 500 грн на місяць.
Мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п. 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV, становить 234 000 гривень (36 місяців * 6500 грн).

Суд вважає, що у даному випадку право на отримання цього страхового відшкодування має мати померлого ОСОБА_3 – позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка є пенсіонеркою та перебувала у нього на утриманні.
Як встановлено судом, ліміт відповідальності ТДВ «СГ «Оберіг» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2315007 від 02.10.2021 за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить – 260 000,00 грн на одного потерпілого.
Судом з`ясовано, що у процесі розгляду справи ТДВ «СГ «Оберіг» здійснило виплату позивачам ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 моральної шкоди, у зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_3 у розмірі – 19 500,00 грн кожному, а всього разом – 78 000 грн. 
Відтак, максимальний розмір страхового відшкодування, за шкоду, пов`язану з втратою годувальника, по даному страхового випадку на одного потерпілого (померлого ОСОБА_3 ) становить – 182 000,00 грн (260 000,00 грн – 78 000,00 грн). 
З огляду на викладене, оцінивши всі наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ТДВ «СГ «Оберіг» на користь позивача ОСОБА_1 шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, у розмірі – 182 000,00 грн. 
Щодо стягнення моральної шкоди, суд дійшов таких висновків
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд керується тим, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі 
№ 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд вважає вимоги про стягнення з відповідача ТДВ «СГ «Оберіг» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.
Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова група «Оберіг», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору, позов задоволено частково, стягненню з ТДВ «Страхова група «Оберіг» на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1 820 гривень.
Крім того, згідно Договору про надання правової допомоги від 30.05.2023, позивачу надавалася правова допомога адвокатом Маляренком С.В. 
Вартість наданих послуг становить 5 000 гривень, про що свідчить Додатковий договір від 06.05.2024, Акт прийому-передачі наданих послуг від 06.05.2024 та квитанція до прибуткового касового ордера від 06.05.2024.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 3 800 гривень.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 16, 22, 23, 625 ЦК України, ст. ст. 133, 141, 274, 354 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь  ОСОБА_1 шкоду, заподіяну смертю потерпілого у розмірі 182 000 (сто вісімдесят дві тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3 800 (три тисячі вісімсот) гривень.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь держави судові витрати у розмірі 1 820 (одна тисяча вісімсот двадцять) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», код ЄДРПОУ 39433769, адреса місцезнаходження: вул. Васильківська, буд. 14, м. Київ, 03040.

Суддя Наталія ПЕТРИШИН