Справа № 761/32311/26
Провадження № 3/761/5966/2026

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року Суддя Шевченківського районного суду м.Києва Савчук Ю.Н., розглянувши матеріали, які надійшли з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який  зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -
ВСТАНОВИВ :
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №730360 від 27.07.2026 року, 11.03.2026 року о 15.18 в м.Києві на площі Галицькій, 1, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по крайній правій смузі руху ( четверта смуга зліва направо), не надав перевагу у русі автомобілю швидкої допомоги «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався з синіми проблисковими маячками та зі спеціальним звуковим сигналом, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, чим порушив п.2.3.б ПДР та п. 3.2. ПДР.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює на провадження у справах про адміністративні правопорушення стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, тобто норми кримінального процесуального законодавства.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Отже, диспозиція ст. 124 КУпАП є бланкетною, оскільки містить посилання на правила дорожнього руху, а тому для визначення суті правопорушення та вирішення питання про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, які пункти правил дорожнього руху були порушені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та у чому полягали такі порушення.
Дослідивши письмові докази по справі, переглянувши відеозапис з камер відеоспостереження, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не переконався в безпечному проїзді та не дав перевагу в русі транспортному засобу швидкої медичної допомоги, що рухалася з увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом, будучи зобов`язаним дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом,. Транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Такими діями, ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3б, 3.2 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», поліцейські, працівники військової інспекції безпеки дорожнього руху, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, дорожньо-експлуатаційних служб та бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги при виконанні службових обов`язків можуть відступати від окремих вимог Правил дорожнього руху лише у випадках і при виконанні умов, викладених у них.
Пунктом 2.3.б ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно п.16.6 ПДР, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.
Згідно з п. 3.1 ПДР України водії оперативних транспортних засобів, серед яких і бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.
Відповідно до п.3.2 ПДР України у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуючих ним транспортних засобів). На транспортних засобах, які рухаються в супроводжуючій колоні, повинне бути ввімкнено ближнє світло фар. Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобов`язані зупинитися біля правового краю проїзної частини (на правому узбіччі). На дорозі з розділювальною смугою цю вимогу зобов`язані виконати водії транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку.
Лише наявність прямих, незаперечних доказів, які вказують на порушення особою правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності заст. 124 КУпАП.
Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій, зокрема, зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п. 2.3Б ПДР України).
Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п. 12.1. ПДР України).
З матеріалів справи вбачається, що автомобіль бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги здійснював проїзд перехрестя з увімкненими проблисковими маячками синього кольору, а також із спеціальним звуковим сигналом, що підтверджується письмовими поясненнями іншого водія ОСОБА_2 та наявним у справі відеозаписом.
За таких обставин, водій швидкої допомоги, який рухався з метою виконання невідкладного службового завдання з увімкненими проблисковими маячками синього кольору та спеціальною сиреною, вправі був право відступити від вимог ПДР.
Натомість, водій ОСОБА_1 , рухаючись смугою для маршрутних транспортних засобів під час наближення до перехрестя, не відреагував на попереджувальний дорожній знак 1.39 ПДР, не звернув увагу на зупинку транспорту у першій, другій та третій смузі, продовжив рух транспортного засобу, не зменшуючи швидкість. 
Отже, ОСОБА_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості щоб відповідно реагувати на її зміну та не надав перевагу в русі транспортному засобу швидкої медичної допомоги, що рухалася з увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом, будучи зобов`язаним дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу, що стало наслідком зіткнення транспортних засобів.
Як вбачається із долученого до матеріалів протоколу відеозапису, водієм автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 для уникнення зіткнення було вжито екстрене гальмування. Водночас, автомобіль «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 , не вжив заходів для зменшення швидкості та змінив траєкторію руху транспортного засобу, в той, час, коли повинен був відреагувати на зміну дорожньої обстановки, вжити заходів для запобігання зіткненню.
Як викладено протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №612345, 11.03.2026 року о 15.18 в м.Києві на площу Галицькій, 1, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись на проблискових маяках та зі спеціальним сигналом на виклик, здійснив рух під знак 3.21 «Заїзд заборонено» та на червоний сигнал світлофорного об`єкту не переконався, що даний маневр буде безпечним та під час проїзду перехрестя не надав перевагу в русі автомобілю «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по проспекту Берестейському та проїжджав перехрестя на зелений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 «е», 16.1 ПДР України.
Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 11.04.2027 року у справі 761/10946/26 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2  за ст.124 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2026 року у справі 761/10946/26 постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 11.04.2027 року залишено без змін.
За змістом ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. 
Положеннями КУпАП преюдиційність обставин, встановлених судовими актами, не передбачено.
Відповідно до частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). 
За таких обставин суд вправі за аналогією закону застосувати положення інших процесуальних законів, якими регламентовано вказані питання.
Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, обставини щодо відсутності вини іншого водія ОСОБА_2 - учасника ДТП, у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, встановлені вказаними постановами судів першої та апеляційної інстанції, є преюдиційними, тобто такими, що не потребують доказування.
Як вбачається зі змісту постанови, в судовому засіданні ОСОБА_2 та його захисник заперечували обставини викладені у протоколі, вказали, що свою провину у скоєні ДТП ОСОБА_2 не визнає. Повідомив, що 11.03.2026 року приблизно о 15 годині, під час виконання службового завдання на службовому автомобілі швидкої допомоги «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , він здійснював проїзд через регульоване перехрестя на перетині Галицької площі та Берестейського проспекту.Наближаючись до зазначеного перехрестя, ним заздалегідь були ввімкнені проблискові маячки синього кольору та спеціальний звуковий сигнал, для забезпечення безпеки дорожнього руху, враховуючи вимоги п. 3.1 ПДР України.
Здійснивши зупинку автомобіля на червоний сигнал світлофору, переконавшись що автомобілі які рухались Берестейським проспектом в напряму Галицької площі надають йому перевагу в русі відповідно п. 3.2 ПДР, враховуючи дорожню ним був помічений легковий автомобіль, який всупереч п. 17.1 ПДР рухався смугою для маршрутних транспортних засобів на великій швидкості. Для уникнення зіткнення з зазначеним автомобілем ним було застосовано екстрене гальмування, проте уникнути ДТП не вдалось. Автомобіль «Mitsubishi» з яким сталось зіткнення, під керуванням ОСОБА_3 , рухався смугою для маршрутних транспортних засобів, порушуючи п. 17.1 ПДР. При цьому ОСОБА_3 не врахував дорожню обстановку та її зміну, не був уважним за кермом, чим порушив п.п. б), д) п. 2.3 ПДР, не надавши перевагу в русі автомобілю швидкої допомоги з увімкненими проблисковими маячками синього кольору та спеціальним звуковим сигналом, чим також грубо порушив п. 3.2 та п. 12.3 ПДР, що призвело до зіткнення з автомобілем швидкої допомоги «Volkswagen».
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується зібраними матеріалами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення, даними схеми дорожньо-транспортної пригоди, даними відеозапису моменту зіткнення вказаних транспортних засобів, письмовими поясненнями водіїв - учасників ДТП, поясненнями , наданими в суді під час розгляду справи № 761/10946/26.
Суд приходить до висновку про те, що у справі зібрана достатня кількість достовірних, належних та допустимих доказів, які у своїй сукупності вказують на доведеність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Згідно п. 7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю якщо на момент розгляду справи про адміністративне закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до частини 2 статті 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Приписи ст.247 КУпАП встановлюють обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення. Зокрема, відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП до підстав, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, віднесено закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.
З протоколу про адміністративне правопорушення від 27.07.2026 року серії ЕПР1 №730360 вбачається, що ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП 11.03.2026року.
Протокол складено 27.07.2026, адміністративний матеріал в провадження суду надійшов 06.08.2026, справу до розгляду було призначено на 18.08.2026 року.
Тобто, на момент розгляду справи закінчився строк накладення адміністративного стягнення. Більш того, строк накладення адміністративного стягнення закінчився на момент направлення протоколу про адміністративну відповідальність до суду.
Ст.2 Закону України «Про міжнародні договори» передбачено, що міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо).
Згідно з ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. 
11.09.1997 для України набрала чинності Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (з протоколами) (Європейська конвенція з прав людини), яку ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97.
 
Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, Конвенція є чинним міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та, відповідно, частиною національного законодавства України.
Під час розгляду адміністративного матеріалу суддя враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (StubbingsandOthers v. theUnitedKingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.
Суд бере також до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 645/6088/18 про те, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).
В ухвалі від 19 червня 2019 року у справі № 927/120/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважав за необхідне відступити від наведеного вище правового висновку, оскільки постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, може бути належним доказом вини відповідної особи у вчиненні адміністративного правопорушення виключно лише у разі, якщо в такій постанові чітко встановлено та визнано доведеним як факт скоєння адміністративного правопорушення, так і чітко встановлено та визнано доведеним, що дане правопорушення скоєно саме конкретною, зазначеною в цій постанові особою. Справа була передана на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Беручи до уваги викладене, на момент розгляду справи сплив строк притягнення до адміністративної відповідальності, суддя прийшов до висновку про закриття провадження у справі, у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 247 КУпАП, суддя,-
ПОСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який  зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушенння, передбаченого ст.ст. 124 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який  зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом 10 днів з дня її ухвалення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Апеляційна скарга до відповідного апеляційного суду подається через місцевий суд, що виніс постанову.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст. 32 КУпАП.

Суддя: