ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/894/26; 22-ц/821/893/26; 22-ц/821/946/26 | Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/1731/23 Категорія: 301030300 | Борєйко О.М.
| Доповідач в апеляційній інстанції
| Новіков О. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач | Новіков О. М.,
судді | Василенко Л. І., Карпенко О. В.,
секретар | Костенко А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2026 року і на додаткові рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2026 року та апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Дона Віктора Олександровича на додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно, стягнення компенсації,

в с т а н о в и в :

21 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням зміни 04 грудня 2024 року предмета позову, заяви про відмову від частини позовних вимог від 05 грудня 2025 року та ухвали про закриття провадження у справі в частині позовних вимог від 05 грудня 2025 року, просив:
- визнати за ОСОБА_1 , право власності у порядку спадкування після смерті його матері, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;
-1/2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ;
-1/2 частину човна «Казанка 5м3», реєстраційний номер КАС-0962 К з навісним двигуном 50 к.с.;
-1/2 частину вогнепальної та мисливської зброї, а саме: самозарядного пістолета «Форт-12», № НОМЕР_1 ;
У рахунок компенсації відчуженого ОСОБА_7 майна:
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , відшкодування майнової шкоди (збитків) у рахунок вартості частини відчуженого майна в сумі 1 323 802 грн. 50 коп.;
- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 , відшкодування майнової шкоди (збитків) у рахунок вартості частини відчуженого майна в сумі 330 950 грн. 62 коп.;
- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , відшкодування майнової шкоди (збитків) у рахунок вартості частини відчуженого майна в сумі 330 950 грн. 62 коп.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
З 2001 року по 2015 рік ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, але не перебували в шлюбі між собою та в будь-якому іншому шлюбі. Офіційно шлюб між ними зареєстровано 09 квітня 2015 року.
З 2001 року по 2015 рік між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме: вони були пов`язані спільним побутом, веденням домашнього господарства, спільних дітей не мали; мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, про позивача та відповідачів як про дітей.
Ведення спільного бюджету, понесення витрат в інтересах сім`ї підтверджуються договорами застави рухомого майна, договорами іпотеки з додатковими угодами до них, договорами поруки.
Проживаючи спільно однією сім`єю, як подружжя без реєстрації шлюбу та проживаючи спільно після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 і ОСОБА_7 набули у власність наступне майно:
- автомобіль марки «Opel» модель «Vесtrа», право власності було оформлене на ім`я ОСОБА_7 27 липня 2005 року, що підтверджується довідкою РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області від 19 квітня 2022 року № 31/23-454;
- човен «Казанка 5м3» із навісним двигуном 50 м.куб.;
- земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва i обслуговування жилого будинку, господарських будівель i споруд, кадастровий номер 7110136700:02:006:0036, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності 12 грудня 2013 року зареєстровано за ОСОБА_7 ;
- житловий будинок та земельну ділянку для будівництва i обслуговування житлового будинку, господарських будівель i споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 (договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Плахою T. І.), право власності 25 жовтня 2013 року було оформлено на iм`я ОСОБА_7 ;
- автомобіль марки «Audi» моделі «А6»;
- вогнепальну та мисливську зброю.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_6 . За життя остання заповіт не складала.
Після смерті ОСОБА_6 троє спадкоємців першої черги мали право на спадщину: позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_7 (чоловік) та ОСОБА_9 (мати).
Позивач прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері, інші спадкоємці першої черги: ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відмовились від прийняття спадщини, склавши відповідні заяви. 
ОСОБА_7 також склав заяву про відмову від отримання свідоцтва про право власності на майно, що належало йому та спадкодавцю на праві спільної сумісної власності.
Отже, позивач є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину, що відкрилась після смерті його матері ОСОБА_6 .
22 листопада 2022 року нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_6 на майно, що було спільною сумісною власністю з її чоловіком ОСОБА_7 , у зв`язку з ненаданням позивачем правовстановлюючих документів на нього.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.
11 листопада 2008 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким все майно заповів свої доньці ОСОБА_2 .
У травні 2022 року позивач дізнався, що ОСОБА_7 на власний розсуд розпорядився частиною майна, що увійшло до складу спадщини і фактично належить позивачу. ОСОБА_7 без згоди позивача продав:
-автомобіль марки «Opel» модель «Vесtrа»;
-автомобіль марки «Audi» моделі «А6»;
-житловий будинок по АДРЕСА_3 ;
-земельну ділянку по АДРЕСА_3 ;
-земельну ділянку по АДРЕСА_2 .
Позивач вказав, що діти померлого ОСОБА_10 - ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю та малолітня ОСОБА_4 мають право на обов`язкову частку після смерті їхнього батька.
В зв`язку з тим, що визначити частку померлої ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності подружжя можливо виключно в судовому порядку, позивач звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2026 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що спірне майно було набуте ОСОБА_6 та ОСОБА_7 внаслідок їх спільної праці, сам факт отримання доходу ОСОБА_6 як суб`єктом підприємницької діяльності та заробітної плати, не можуть підтверджувати обставини участі ОСОБА_6 коштами у будівництві нерухомого майна і придбанні іншого спірного майна та, зокрема, розміру цієї участі.
Суд дійшов висновку, що, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні підстави, передбачені ст. 74 СК України вважати майно, таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як чоловікові та жінці, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. 
Судом враховано, що позивач набув у порядку спадкування право власності на все майно, що належало ОСОБА_6 на момент її смерті. При цьому, позивач, за життя ОСОБА_7 , жодних дій для встановлення режиму спільної сумісної власності подружжя на майно не вчиняв. Майно, яке зазначено в позовній заяві було особистою приватною власністю ОСОБА_7 і було придбано ним до шлюбу зі ОСОБА_6 , укладеного в 2015 році, а позивачем не доведено достовірними, допустимими та достатніми доказами участь ОСОБА_6 у спільних витратах на придбання, будівництво, утримання, реконструкцію, ремонт майна, яке заявлено в позовній заяві.
ОСОБА_7 , як чоловік померлої, який також є спадкоємцем після смерті останньої, від свого права на спадщину на майно, яке є спільною сумісною власністю, відмовився. Отже між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було досягнуто згоди з приводу майна, право власності на яке було зареєстровано за ОСОБА_6 та майно, право власності на яке було зареєстроване за ОСОБА_7 , незалежно від дати набуття права власності на нього. Суд врахував, що жодних претензій за життя ОСОБА_7 позивач до нього не пред`являв, з позовами про поширення режиму спільного сумісного майна на певні об`єкти нерухомого та рухомого майна до суду не звертався. 
Представник ОСОБА_11 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , – адвокат Базалицький Р. В. та представник ОСОБА_2 – адвокат Дон В. О. звернулися до суду з заявами про ухвалення додаткового рішення, в яких просили вирішити питання про стягнення зі ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу.
Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2026 року (провадження 2-др/712/16/26) заяву представника ОСОБА_11 адвоката Базалицького Р.В. задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в розмірі 25 000,00 грн. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2026 року (провадження 2-др/712/17/26) заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Дон В. О. задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.
Додаткові рішення обґрунтовані тим, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є завищеними, тому заяви підлягають частковому задоволенню з урахуванням принципу пропорційності, розумності та справедливості таких витрат, а також із врахуванням обсягу наданих адвокатами кожній із сторін послуг у даній справі. 
Не погоджуючись із рішенням та додатковими рішеннями суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив їх до суду апеляційної інстанції. 
В апеляційній скарзі просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2026 року та додаткові рішення від 06 лютого 2026 року та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, а заяви представника ОСОБА_2 – адвоката Дона В. О. та представника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 – адвоката Базалицького Р. В. про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (законний представник ОСОБА_5 ) на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд у своєму рішенні безпідставно відніс все спірне спадкове майно до особистої приватної власності лише одного із членів подружжя ОСОБА_7 та не навів у своєму рішенні мотивів такого висновку. Суд вибірково підійшов до оцінки доказів позивача, при цьому рішення суду не містить також мотивів відхилення або врахування кожного доказу чи групи доказів.
Щодо оскарження додаткових рішень районного суду вказано, що стягнуті судом витрати на правничу допомогу є неспівмірними із наданими адвокатами послугами та часом, витраченим на виконання таких робіт. Крім того, інтереси ОСОБА_2 протягом розгляду справи представляла адвокат Атамась І. М. і лише з червня 2025 року адвокат Дон В. О., тому стягнуті на користь ОСОБА_2 витрати на оплату послуг адвоката не відповідають вимогам реальності та справедливості.
Не погоджуючись з додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2026 року (провадження 2-др/712/17/26) представник ОСОБА_2 – адвокат Дон В. О. оскаржив його до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі просить змінити додаткове рішення у вказаному провадженні стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 80 000,00 грн., вважаючи, що саме такий розмір витрат буде відповідати обсягу наданих адвокатом робіт та відповідатиме принципу співмірності та реальності таких витрат. 
У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що надійшов від представника ОСОБА_2 – адвоката Дона В. О., представника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 – адвоката Базалицького Р. В., представника ОСОБА_3 – адвоката Погасій С. М. вказано, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не дають підстав для зміни рішення суду.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доводи сторін, дослідивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження (виданим повторно) 25 липня 2020 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 
09 квітня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .
Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_6 , наказом № 5 від 03 вересня 2002 року вона була прийнята на посаду заступника директора ПП «Пушинка» по контракту; наказом № 1 від 01 липня 2008 року прийнята на посаду заступника директора ПП «Пушинка» на постійну роботу; наказом від 01 липня 2017 року переведена згідно Класифікатора професій ДКОКЗ-2010 на посаду помічника директора ПП «Пушинка».
З відповіді ГУ ДПС у Черкаській області від 01 травня 2024 року за № 3243/5/23-00-12-04-6 про надання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого (перерахованого) доходу та військового збору вбачається, що сума доходу ОСОБА_6 , отриманого нею за період з 2001 року по другий квартал 2020 року, становить 510 431 гривня 82 копійки, в тому числі за період з 2001 року по перший квартал 2015 року - 305 215 гривень 32 копійки (в тому числі суми податку на доходи фізичних осіб, суми військового збору).
Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої черкаської державної нотаріальної контори Степаненко А.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-4151, укладеного між продавцем – ОСОБА_12 , та покупцем ОСОБА_6 , остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_4 за ціною 148 480 гривень.
Відповідно до п. 3.5 договору купівлі-продажу квартири від 27 грудня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої черкаської державної нотаріальної контори Степаненко А. М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-4151, покупець ОСОБА_6 зазначила наступне: «Я, ОСОБА_6 , на момент придання квартири в зареєстрованому шлюбі та в фактичних шлюбних відносинах не перебуваю, заява про що міститься в справах Третьої черкаської державної нотаріальної контори».
Наказом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 29 листопада 2016 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни її цільового призначення», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва в адмінмежах Благодатнівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області; надано ОСОБА_6 у власність земельну ділянку площею 0,12 га в тому числі сади площею 0,12 га ( кадастровий номер 7121589400:14:007:0508) із земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва, розташовану в адмінмежах Благоданівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за межами населеного пункту; згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 77609208 від 03 січня 2017 року, 29 грудня 2016 року державним реєстратором Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області Чуйка Т.М. зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_6 .
Як видно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , 01 лютого 2019 року ТСЦ 7141 зареєстровано право власності ОСОБА_6 на автомобіль марки «BUICK REGAL», 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача – ОСОБА_6 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); за життя остання заповіт не складала.
Згідно з матеріалами спадкової справи № 234/2020 після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної Другою черкаською державною нотаріальною конторою, за заявою про прийняття спадщини 29 травня 2020 року звернувся її син ОСОБА_1 , в якій зазначив, що крім нього є інші спадкоємці: чоловік померлої ОСОБА_7 , мати померлої ОСОБА_9 .
16 липня 2020 року ОСОБА_9 звернулась з заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої доньки ОСОБА_6 на користь сина померлої ОСОБА_1 .
15 вересня 2020 року ОСОБА_7 звернувся з заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої дружини ОСОБА_6 на користь сина померлої ОСОБА_1 .
12 грудня 2020 року державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцю ОСОБА_6 , на автомобіль марки «BUICK REGAL», 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , зареєстрований ТСЦ7141 01 лютого 2019 року, який належав померлій на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 7141 01 лютого 2019 року.
20 березня 2021 року державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцю ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину у праві власності на квартиру АДРЕСА_5 .
20 березня 2021 року державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцю ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_6 .
20 березня 2021 року державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцю ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 0,1200 га, цільове призначення якої: для індивідуального садівництва, к/н 7121589400:14:007:0508, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 .
20 березня 2021 року державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцю ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на гараж № НОМЕР_7 , що знаходиться в автокооперативі «Мрія» м. Черкаси.
20 березня 2021 року державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємцю ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на грошові вклади з належними відсотками та компенсацією в АТ «Державний ощадний банк» у ТВБВ № 10023/038 філії Черкаського облуправління АТ «Ощадбанк», в АТ КБ «Приватбанк», акції ПАТ «Укрп`єзо» у кількості 1 575 штук.
Згідно з відповіддю Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 05 червня 2020 року за вих. № 10581-01-10, ОСОБА_6 , з 21 грудня 1995 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 .
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 листопада 2022 року державним нотаріусом Демиденко О.А. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв по право на спадщину за законом, а саме: на автомобіль марки «Opel» модель «Vесtrа», д.н.з. НОМЕР_8 , дата реєстрації 27 липня 2005 року, автомобіль марки «AUDI» модель «А6», д.н.з. НОМЕР_9 , дата реєстрації 11 січня 2019 року, житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 ; житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,12 га за адресою: АДРЕСА_9 :02:006:0036; човен «Казанка 5мЗ», д.г. КАС-0962 з навісним двигуном 50 к.с., дата реєстрації 14 травня 2009 року, вогнепальну та мисливську зброю після смерті його матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно.
15 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Другої черкаської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку вартості частки учасника (засновника) в статутному капіталі, активів підприємства, корпоративних прав Приватного підприємства «Пушинка».
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 червня 2023 року державним нотаріусом Демиденко О.А. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва по право на спадщину за законом на 1/2 частку вартості частки учасника (засновника) в статутному капіталі, активів підприємства, корпоративних прав Приватного підприємства «Пушинка», ідентифікаційний код юридичної особи 14201156, що залишилася після смерті його матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, у графі переліку засновників (учасників) ОСОБА_6 не значиться.
Відповідно до договору купівлі-продажу № 371 від 26 липня 2005 року, укладеного між ТОВ «СВТ «Фортуна» та ОСОБА_7 , останній набув право власності на автомобіль марки «Opel» моделі «Vectra», VІN : НОМЕР_10 , вартістю 135 744 грн. Вказаний автомобіль був придбаний ОСОБА_7 в кредит та переданий в заставу в забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного між ОСОБА_7 та банківською установою за програмою «Реалізація автомобілів з використанням банківського кредиту» (п.3.3. договору).
Згідно з договором купівлі - продажу від 25 жовтня 2013 року, укладеного між продавцем – ОСОБА_13 та покупцем – ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом ЧМНО Плаха Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 2623, ОСОБА_7 , набув права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 . 
Згідно з п.1.6 договору купівлі - продажу від 25 жовтня 2013 року, покупець – ОСОБА_7 підтверджує, що на момент укладення цього договору він у шлюбі на перебуває, осіб, з якими проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу, немає.
Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між продавцем – ОСОБА_13 та покупцем – ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом ЧМНО Плаха Т.І, зареєстрованого в реєстрі за № 2625, ОСОБА_7 набув право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 7110136700:04:047:0057 за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно з п.1.6 договору купівлі-продажу земельної ділянки покупець – ОСОБА_7 підтверджує, що на момент укладення цього договору він у шлюбі на перебував, осіб, з якими проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не має, шлюбних та інших договорів не укладав, нерухоме майно не є спільною сумісною власністю, а є його особистою приватною власністю, про що відомо продавцю.
21 квітня 2015 року земельна ділянка за вказаною адресою була поділена на дві окремі ділянки з кадастровими номерами 7110136700:04:047:0101 та 7110136700:04:047:0100, яким присвоєно нові адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .
Земельна ділянка з кадастровим номером 7110136700:04:047:0100 за адресою: АДРЕСА_3 , була відчужена ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 07 липня 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом ЧМНО Алексєєвим М.Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 1345.
Згідно з п. 6 договору купівлі продажу земельної ділянки від 07 липня 2021 року, продавець довів до відома покупця, що земельна ділянка є його особистою приватною власністю.
Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 7110136700:04:047:0100, був відчужений ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу житлового будинку від 07 липня 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом ЧМНО Алексєєвим М.Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 1344, згідно п. 3 якого, право власності на вказаний будинок зареєстроване за продавцем ОСОБА_7 25 жовтня 2013 року, тобто до укладення шлюбу із ОСОБА_6 .
Згідно з п. 9 договору купівлі - продажу житлового будинку від 07 липня 2021 року, продавець довів до відома покупця, що житловий будинок є його особистою приватною власністю.
Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ЧМНО Старовойтовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2734, ОСОБА_7 набув права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 711010001000320 за адресою: АДРЕСА_2 .
Земельна ділянка з кадастровим номером 711010001000320 за адресою: АДРЕСА_2 була відчужена ОСОБА_7 13 березня 2021 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом ЧМНО Романій Н.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2188.
На підставі договору купівлі-продажу № 403 від 10 квітня 2009 року, ОСОБА_7 набув право власності на човен «Казанка 5МЗ», реєстраційний номер КАС-0962К, 1987 року випуску, яке, згідно суднового білету 007043, було зареєстроване за ОСОБА_7 . 08 травня 2009 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_11 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Згідно з матеріалами спадкової справи № 67/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , заведеної приватним нотаріусом ЧМНО Алексєєвим М.Ю., з заявами про прийняття спадщини звернулись донька ОСОБА_2 , ОСОБА_5 для малолітньої доньки ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 .
З відповіді Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 24 вересня 2021 року за вих. № 21474-01-10 видно, що, станом на 19 вересня 2021 року, ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_10 .
Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 66633775 від 29 вересня 2021 року, 11 листопада 2008 року ОСОБА_7 склав заповіт, який зареєстрований в реєстрі за № 7472, посвідчений приватним нотаріусом ЧМНО Міняйло І. П., яким все належне йому майно (в тому числі грошові вклади), де б воно не було, і з чого б не складалося і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті, і на що він за Законом матиме право, заповів свої доньці ОСОБА_2 
21 лютого 2022 року до Другої черкаської державної нотаріальної контори з вимогою кредитора до спадкоємців в розмірі 87 848 грн. 64 коп. звернулось АТ «ПУМБ».
13 квітня 2022 року адвокат Шарая Л.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса ЧМНО Алексєєва М. Ю. з заявою про зупинення вчинення нотаріальних дій у спадковій справі № 67/2021 (номер у спадковому реєстрі 68385222), зареєстрованій приватним нотаріусом ЧМНО Алексєєвим М. Ю. 29 вересня 2021 року внаслідок смерті ОСОБА_7 до вирішення Соснівським районним судом м. Черкаси цивільної справи № 712/10723/21 про встановлення батьківства та вирішення судом спору про поділ майна подружжя та визнання права на спадщину після померлої ОСОБА_6 .
12 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ЧМНО Алексєєва М.Ю. з заявою про зупинення вчинення нотаріальних дій у спадковій справі № 67/2021 (номер у спадковому реєстрі 68385222), зареєстрованій приватним нотаріусом ЧМНО Алексєєвим М.Ю. 29 вересня 2021 року внаслідок смерті ОСОБА_7 до вирішення Соснівським районним судом м. Черкаси цивільних справ № 712/1731/23, № 712/5050/23.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2001 року по 09 квітня 2015 року, момент офіційної реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
Судом першої інстанції правильно враховано, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлений судом лише з 01 січня 2004 року (після набрання чинності СК України), оскільки КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, вирішувалися згідно з частиною першою статті 17 ЗУ «Про власність». 
Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму ВС України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. 
Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.
Спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 ЗУ «Про власність». 
Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.
На підтвердження своїх вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірного майна, позивач має надати докази, з яких можливо б було встановити факт внесення ним певних коштів на будівництво спірного нерухомого майна чи придбання нею будь-яких будівельних матеріалів, необхідних для його будівництва.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у справі, що розглядається, позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту участі ОСОБА_6 коштами у будівництві та придбанні спірного нерухомого та рухомого майна в період з 2001 по 01 січня 2004 року. Судом також враховано, що доказів придбання, будівництва зазначеного в позовній заяві майна в період з 2001 по 01 січня 2004 року матеріали справи не містять і позивачем суду не надано. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірне майно було набуте ОСОБА_6 та ОСОБА_7 внаслідок їх спільної праці; сам факт отримання доходу ОСОБА_6 в період з 2001 по 01 січня 2004 року як суб`єктом підприємницької діяльності та заробітної плати, не можуть підтверджувати обставини її участі коштами у будівництві нерухомого майна і придбанні іншого спірного майна та, зокрема, розміру цієї участі.
Щодо періоду з 01 січня 2004 року по 09 квітня 2015 рік.
В підтвердження позовних вимог щодо проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вказаний період позивачем було надано фотографії спільного відпочинку сторін та зазначено, що сторони були зареєстровані за однією адресою.
Вирішуючи спір в цій частині позовних вимог, судом першої інстанції правильно враховано позицію Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, згідно якої сам факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання грошових коштів. Сам по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце протягом вказаного в позовній заяві періоду усталені відносини, які притаманні подружжю.
Крім того, згідно висновків Верховного Суду, приведених в постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/4547/16-ц, від 24 серпня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц сам по собі факт спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та не є достатнім доказом перебування у фактичних шлюбних відносинах.
Колегія суддів враховує, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції правомірно зазначив в своєму рішенні, що крім спільних фотографій, наданих позивачем, факт реєстрації жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності шлюбу.
Покази свідків, що були допитані судом під час розгляду справи є суперечливими та не містять відомостей про участь ОСОБА_6 у придбанні спільного майна з ОСОБА_7 , не підтверджують участь останньої у спільних витратах, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність спільного бюджету.
Судом правильно враховано, що наявні договори купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна як ОСОБА_6 так і ОСОБА_7 , укладені до 09 квітня 2015 року свідчать про те, що сторони не перебували в зареєстрованих шлюбах та не проживали з іншими особами однією сім`єю як чоловік та жінка, про що самі ж сторони вказували у таких договорах та зазначали, що придбане чи продане ними майно є виключно їхньою особистою власністю. Майно (зазначене в позовній заяві) було придбане в період, коли ОСОБА_7 не перебував у зареєстрованому шлюбі. Доказів надання ОСОБА_6 грошових коштів на придбання, ремонт, реконструкцію та утримання вказаного майна матеріали справи не містять і позивачем суду не надано.
Відмовляючи в задоволенні вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 однією сім`єю як чоловіка та дружини, судом також правильно враховано, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_4 . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2023 року залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року встановлено факт, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_4 та внесено зміни до актового запису про народження відносно ОСОБА_4 . 
Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2023 року встановлено факт існування близьких відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в період з 2005 року і до народження ОСОБА_4 у 2009 році та після її народження.
Враховуючи всі вищевикладені обставини у справі, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2001 по 09 квітня 2015 року та визнання майна, придбаного сторонами в цей період таким, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Позивачем не було надано докази на підтвердження обставин, що спірне майно (зазначене в позовній заяві) створено чи придбано сторонами внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, придбано за спільні кошти сторін для спільного використання.
Доводи ОСОБА_1 про наявність договорів іпотеки, застави та додаткових угод до них, укладених ОСОБА_6 не підтверджують обставини внесення нею грошових коштів на придбання чи будівництва майна, зазначеного в позовній заяві, оскільки позивачем не додано жодного доказу (договору іпотеки, застави), згідно умов яких ОСОБА_6 передавала власне майно в забезпечення договорів, укладених ОСОБА_7 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог та не підтверджено достовірними, допустимими, достатніми доказами факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2001 року по 09 квітня 2015 року та участь ОСОБА_6 у спільних витратах на придбання, будівництво, утримання, реконструкцію, ремонт майна. 
Тому висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає. 
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до посилань на ту обставину, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки наданим позивачем доказам у справі на підтвердження своїх вимог. Колегія суддів такі доводи відхиляє як безпідставні, оскільки мотивувальна частина рішення суду містить обґрунтовану оцінку наданим сторонам доказам з посиланнями на норми права та висновки Верховного Суду, що регулюють вказані правовідносини. Підстав визнання порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства під час розгляду справи колегією суддів також не встановлено. 
Апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо скасування рішення суду від 21 січня 2026 року не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.
Що стосується оскарження додаткових рішень суду у провадженнях (2-др/712/16/26 та 2-др/712/17/26). 
Згідно зі ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокату та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на професійну правничу допомогу; 2) витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких необхідно розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу під час розгляду даної справи, представником ОСОБА_2 – адвокатом Доном В. О. надано:
-копію договору про надання правничої допомоги № 642 від 22 травня 2025 року;
-копію додаткової угоди від 22 травня 2025 року до договору про надання правничої допомоги № 642 від 22 травня 2025 року;
-копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 21 січня 2026 року;
-копії квитанцій до прибуткового касового ордера від 22 травня 2025 року та від 21 січня 2026 року;
-копію ордера серії АР № 1241600 від 22 травня 2025 року.
Вирішуючи питання про відшкодування ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, визначений нею розмір витрат на правничу допомогу в сумі 80 000,00 грн. обґрунтовано визнаний судом завищеним.
Судом першої інстанції було правильно враховано, що за період, починаючи з 22 травня 2025 року (з моменту укладення договору про надання правничої допомоги від 22 травня 2025 року № 642), представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Доном В.О. подано до суду дві заяви (про виклик свідків та про долучення доказів у справі, які було подано в ході судового розгляду, тобто з порушенням встановленого процесуального строку для звернення до суду з такою заявою).
Крім того, за період з 22 травня 2025 року по 21 січня 2026 року адвокат Дон В. О. прийняв участь у 8 (восьми) судових засіданнях під час судового розгляду справи по суті, а саме: 11 червня 2025 року, 13 червня 2025 року, 22 серпня 2025 року, 26 вересня 2025 року, 17 жовтня 2025 року, 19 листопада 2025 року, 05 грудня 2025 року, 21 січня 2026 року, тому визначений судом розмір витрат в сумі 10 000,00 грн. на думку колегії суддів є таким, що відповідає критерію співмірності зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості.
Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 – адвоката Дона В. О. не спростовують таких висновків суду та не є підставою для зміни чи скасування такого рішення.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу під час розгляду даної справи, представником ОСОБА_5 , яка є законним представником ОСОБА_4 – адвокатом Базалицьким Р. В. надано:
- копію договору про надання професійної правничої допомоги №10/12-1 від 10 грудня 2023 року;
- копію додатку № 1 від 10 грудня 2023 року до договору про надання професійної правничої допомоги №10/12-1 від 10 грудня 2023 року;
- копію остаточного розрахунку судових витрат від 26 січня 2026 року;
- копію акту приймання наданої правничої допомоги від 23 січня 2026 року до договору про надання професійної правничої допомоги №10/12-1 від 10 грудня 2023 року
- копію ордеру серії АВ №1105225 від 22 грудня 2023 року.
Вирішуючи питання про відшкодування ОСОБА_4 , законним представником якої є Бівол А.К., витрат на правничу допомогу, визначений нею розмір витрат на правничу допомогу в сумі 56 000,00 грн. обґрунтовано визнаний судом завищеним.
Судом першої інстанції враховано, що, згідно з актом приймання наданої правничої допомоги до договору № 10/12-1 про надання професійної правничої допомоги від 10.12.2023, за період, починаючи з 10 грудня 2023 року (з дати укладення договору про надання правничої допомоги від 10 грудня 2023 року №10/12-1 з додатком), представником відповідача адвокатом Базалицьким Р.В. підготовлено та подано до суду відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, заперечення на заяви про приєднання та витребування доказів, заперечення на заяву позивача про зміну предмету позову.
Крім того, за період з 10 грудня 2023 року по 21 січня 2026 року адвокат Базалицький Р. В. прийняв участь у 12 (дванадцяти) судових засіданнях, а саме: 09 квітня 2024 року, 26 листопада 2024 року, 02 квітня 2025 року, 20 травня 2025 року, 11 червня 2025 року, 13 червня 2025 року, 22 серпня 2025 року, 26 вересня 2025 року, 17 жовтня 2025 року, 19 листопада 2025 року, 05 грудня 2025 року, 21 січня 2026 року. 
Визначений судом розмір витрат в сумі 25 000 грн. на думку колегії суддів є таким, що відповідає критерію співмірності зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом Базилицьким Р. В. послуг, а також критеріям розумності та справедливості.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують таких висновків суду та не є підставою для зміни чи скасування такого рішення.
Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу у провадженнях (2-др/712/16/26 та 2-др/712/17/26) відповідає критеріям розумності та справедливості і відповідає критерію їхньої дійсності та необхідності.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що додаткові рішення суду є законними та обґрунтованими і підстав для їхньої зміни чи скасування немає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладених обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування рішення. Тому колегія суддів вважає, що судом ухвалене законне, обґрунтоване та справедливе рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 – адвоката Дон Віктора Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2026 року, додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2026 року (провадження 2-др/712/16/26) та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2026 року (провадження 2-др/712/17/26) – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 28 липня 2026 року.

Суддя-доповідач   

Судді