ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/459/26	Головуючий у 1-й інстанції Наумчук В.А. 	
Провадження № 33/817/404/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Халупко С.В.,  
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Халупко С.В. на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Як визнав суд, 19 квітня 2026 року о 00 год. 46 хв. в с. Лопушне, на автодорозі С201007, Кременецького району водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки “Chery Amulet”, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер номер 6820, результат якого становить 0,74 проміле, тест номер 1565, проведено 19.04.2026 о 00 год 52 хв. з результатом водій згідний, від керування відсторонено.
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності адвокат Халупко С.В. ставить питання про скасування вищевказаної постанови Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року та закриття провадження у справі.
Звертає увагу, що суд першої інстанції у своїй постанові одночасно посилається на результат огляду 0,74 проміле, але при оцінці відповідності відеозапису роздруківки зазначає інший показник 0,47 проміле, що не є технічною дрібницею, оскільки саме цифровий показник газоаналізатора є ключовим доказом обвинувачення.
Разом з тим зазначає, що суд першої інстанції не мав права залишати таку суперечність без процесуальної реакції, оскільки за наявності спору щодо якості роздруківки та реквізитів технічного засобу суд зобов`язаний перевірити первинні дані, забезпечити можливість допиту поліцейського, який проводив огляд та встановити, який саме результат отримано під час тестування.
Вказує, що безпосередня процедура огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та оголошення результату відбулися до роз`яснення останньому положень ст. 63 Конституції України та прав передбачених ст. 268 КУпАП, що є неприпустимим, оскільки особа повинна розуміти свої права до моменту прийняття процесуально значущого рішення.
Звертає увагу, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського обривається після проведення тестування на Drager і не охоплює процес складання акту огляду, направлення на огляд, протоколу та інших матеріалів, однак суд першої інстанції відхилив цей довід, пославшись на те, що що відповідні документи наявні у матеріалах справи та містять підписи ОСОБА_1 .
На переконання апелянта, відмова у допиті поліцейського порушила принцип змагальності та право на ефективний захист, оскільки головні докази створенні працівниками поліції, а захист прямо ставить під сумнів їх допустимість.
Зазначає про розбіжності в часі, зафіксованому у складених працівниками поліції процесуальних документах. Зокрема — у протоколі про адміністративне правопорушення час складання протоколу 19.04.2026 року о 00 год. 46 хв., а на долучених файлах із нагрудної камери працівників патрульної поліції— 18.04.2026 21 год. 47 хв.
Вказує, що працівники патрульної поліції не озвучили конкретної причини зупинки та не назвали повний перелік ознак алкогольного сп`яніння, які стали підставою для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.
Просить скасувати постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши апелянта - захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Халупко С.В., який підтримав подану апеляційну скаргу і просить її задовольнити; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до вимог п. 2.9 “а” ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 644461 від 19 квітня 2026 року, 19 квітня 2026 року о 00 год 46 хв в с. Лопушне, на автодорозі С201007, Кременецького району, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Chery Amulet, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер номер 6820, результат якого становить 0,74 проміле, тест номер 1565, проведено 19.04.2026 о 00 год. 52 хв. з результатом водій згідний, від керування відсторонено. 
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Зокрема, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та результатом тестування на вміст алкоголю в організмі, в яких зафіксовано результат огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння,що становить 0,74 проміле.
Зазначені документи підписані ОСОБА_1 , що фактично підтверджує його згоду з результатом проведеного огляду.
Разом з тим, вказівка у постанові суду іншого результату показника, а ніж у роздруківці тесту газоаналізатору, є очевидною технічною опискою, яка не впливає на достовірність результатів огляду та не спростовує факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. 
При цьому, самі по собі можливі недоліки при оформленні адмінматеріалів працівниками поліції не спростовують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та результати його огляду.
Окрім того, розбіжності в часі складання протоколу про адміністративне правопорушення, на чому акцентує увагу апелянт, на думку суду є технічною помилкою, яка повністю спростовується хронологією відеофіксації правопорушення з нагрудних камер поліцейських і не впливає на факт доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 чст130 КУпАП.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери поліцейських, згідно якого слідує, що 19.04.26 року працівниками патрульної поліції зафіксовано на значній відстані попереду рух по дорозі автомобіля, який через деякий час самостійно зупинився на узбіччі, після чого поліцейські наблизились до вказаного автомобіля марки “Chery Amulet”, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .
Також вказаним відеозаписом зафіксовано, що під час спілкування з ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені у останнього явні ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим працівники поліції запропонували йому пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора “ Драгер 6820”, на що ОСОБА_1 погодився.
Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора Драгер 6820” виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 0,74 проміле, з чим останній погодився і не бажав проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.
Апеляційний суд зазначає, що відеозаписом об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні. 
Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Твердження сторони захисту про те, що на відеозаписі не зафіксовано факту керування транспортним засобом, не заслуговують на увагу, оскільки факт керування транспортним засобом підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕНА №7049939 від 19 квітня 2026 року (а.с. 3), яка на момент перегляду справи в суді апеляційної інстанції не скасована у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що навіть за наявності спору щодо підстав зупинки транспортного засобу це, саме по собі, не є безумовною підставою для визнання недопустимими доказів у справі про адміністративне правопорушення, якщо факт вчинення правопорушення підтверджується належними та допустимими доказами, а процедура огляду проведена відповідно до вимог закону. Вирішальним у такій категорії справ є встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння, а не оцінка окремих процесуальних дій поліцейських за відсутності доказів істотного порушення прав особи. 
Також суд звертає увагу, що у ході спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , на запитання: “Чому порушуєте комендантську годину?”, останній зазначає: “Додому їду” (фрагмент відео 21год 47 хв 45 сек), що ще раз підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Необгрунтованими є доводи апелянта про те, що працівники патрульної поліції не назвали повний перелік ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , оскільки зазначені ознаки є зрозумілими і самі по собі є підставою для проходження водієм огляду на стан сп`яніння.
Окрім цього, встановлення ознак сп`яніння є оціночним суб`єктивним судженням поліцейського під час спілкування із водієм, вимоги КУпАП та Інструкції щодо огляду водіїв на стан сп`яніння, не вимагають проведення окремого огляду для встановлення таких ознак. Встановлення таких ознак можливе під час спілкування із водієм за особистим судженням поліцейського, що в подальшому є підставою для проходження огляду задля підтвердження або спростування перебування водія в стані сп`яніння.
Тобто, вимогами закону передбачена процедура проведення огляду водія на стан сп`яніння, якій передує встановлення ознак сп`яніння поліцейським за своїм внутрішнім переконанням та критеріями. В даному випадку, ознаки сп`яніння були озвучені поліцейським водію ОСОБА_1 , наявність цих ознак підтверджується матеріалами відеофіксації, а тому останній був зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти відповідний огляд.
Посилання апелянта на те, що працівники патрульної поліції роз`яснили ОСОБА_1 права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є безпідставними та спростовуються відеозаписами з нагрудних камер поліцейських. (фрагмент відео 21 год. 52хв. 15 сек).
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не допитав працівника патрульної поліції в судовому засіданні, так як в апеляційній скарзі не наведено жодних конкретних обставин, які би вказували на таку неповноту наявних у справі даних, яка би викликала необхідність їх уточнення шляхом проведення допиту посадової особи, яка оформляла матеріали справи. 
Окрім того, аналіз наявних в матеріалах справи доказів в сукупності беззаперечно вказує на доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи клопотання про закриття провадження у справі, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується. 
Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.
Докази, якими суд обґрунтував доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є належними та допустимими, оскільки вони отриманні у передбачений законом спосіб, у тому числі у порядку передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 р. відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності,адвоката Халупко С.В. залишити без задоволення, а постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 р. щодо ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя