Справа № 730/811/26 	Головуючий у 1 інстанції Ріхтер В. В. 	
Провадження № 33/4823/635/26 	  	
Категорія - ст. 124 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року 	місто Чернігів	

Суддя Чернігівського апеляційного суду Олійник М.Ю.
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ст. 124 КУпАП, 

в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст оскаржуваної постанови.
Постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2026 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, також стягнутий судовий збір в сумі 665,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що 22 травня 2026 року приблизно об 11 год. 20 хв. у м. Борзна по вул. Г. Барвінок поблизу буд. № 31 водій ОСОБА_1 , під час паркування автомобіля «ВАЗ 21103», д.н.з. НОМЕР_1 , не вжив заходів щодо недопущення його самовільного руху, не поставив на стоянкове гальмо, унаслідок чого автомобіль почав самовільний рух та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка проходила по тротуару. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 15.12. ПДР України,відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 672593 за ст. 124 КУпАП.

2. Вимоги та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2026 року змінити в частині призначеного адміністративного стягнення, застосувавши до нього адміністративне стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ст. 124 КУпАП, замість позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців, а також виключити з описової частини постанови речення: «окремо суд уважає за необхідне зазначити, що після оголошеного судом виду стягнення у виді позбавлення права керування ТЗ ОСОБА_1 бурно, емоційно відреагував, зазначив, що такого не може бути, він є пенсіонером МВС, після ДТП він мав розмову щодо ДТП та йому пообіцяли, що в суді він отримав штраф...».
В обґрунтування вимог стосовно виключення з постанови тексту апелянт зазначає, що в ній висвітлюються події, яких не могло існувати на час проголошення судового рішення і вказане свідчить про зміну тексту постанови після доведення її змісту суддею до учасників справи.
Також вказував, що судом першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення не було у повній мірі враховано вимоги ст. 33 КУпАП щодо характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, його майнового стану, а також обставин, що пом`якшують відповідальність.
Апелянт наголошував, що він є пенсіонером, раніше до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувався, позитивно характеризується.
Зазначав, що позбавлення права керування транспортними засобами істотно ускладнить забезпечення його життєвих потреб, оскільки він проживає один, є особою похилого віку, а транспортний засіб використовує для забезпечення повсякденних потреб.
Також апелянт звернув увагу на те, що ним було повністю відшкодовано шкоду потерпілій, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 КУпАП є обставиною, яка пом`якшує відповідальність.

3. Позиції учасників судового провадження.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, але від нього надійшло клопотання про проведення судового розгляду без його участі, просив врахувати його доводи, наведені в апеляції та змінити постанову суду першої інстанції в частині призначеного адміністративного стягнення.
Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що будь-яких претензій до ОСОБА_1 не має, завдану їй шкоду відшкодовано в повному обсязі, у зв`язку з чим просила апеляційну скаргу задовольнити та змінити призначене йому адміністративне стягнення на штраф.

4. Оцінка доводів апеляційної скарги та мотиви апеляційного суду.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах, визначених ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.
Оскільки наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення ніким під сумнів не ставиться та в апеляційній скарзі не оскаржується, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП викладені в постанові висновки суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

4.1 Щодо вимог про зміну адміністративного стягнення.
Санкція ст. 124 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Так, згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має відповідати регламентованій законом меті та критеріям достатності (співмірності).
Апеляційний суд виходить з того, що за змістом системного аналізу норм матеріального права законодавцем встановлено презумпцію застосування більш м`якого заходу примусу, в тому числі й адміністративного стягнення, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення його мети.
Обираючи вид адміністративного стягнення, яке підлягає застосуванню щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначених вище вимог КУпАП в повній мірі не дотримався, оскільки не врахував усі обставини провадження щодо адміністративного правопорушення та особи, яка його вчинила, в їх сукупності та, як наслідок, належним чином не обґрунтував підстав для висновку про неможливість досягнення за обставин цієї справи мети адміністративного стягнення не лише шляхом позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови під час накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на поведінку особи що притягається до адміністративної відповідальності, суспільну небезпеку скоєного нею правопорушення та відсутність дієвого каяття. Інших конкретних і доречних обставин провадження судом першої інстанції враховано не було.
Відповідно до п. 15.12 ПДР України водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним.
ОСОБА_1 визнав винуватість у вчиненому ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП тобто усвідомив його протиправний характер.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено відсутність претензій потерпілої до ОСОБА_1 та відсутність її позиції щодо накладення на нього суворого стягнення.
При визначенні виду і міри адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 апеляційним судом враховується: відсутність даних, які б характеризували його з негативної сторони, а також даних про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, відсутність обтяжуючих обставин, присутнє визнання вини.
Зазначене вище свідчить, що навіть із урахуванням наведених судом першої інстанції мотивів, накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 місяців не буде справедливим і необхідним стягненням у даному випадку. Наведена в оскаржуваній постанові мотивація без урахування всього комплексу обставин справи не є достатньою для висновку, що перевиховання за вчинення вказаних вище правопорушень неможливе без позбавлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, права керувати транспортними засобами. 
Отже, наявні підстави для пом`якшення накладеного судом першої інстанції стягнення.

4.2 Щодо вимоги про виключення речення з мотивувальної частини постанови
Вимога апеляційної скарги про виключення з описової частини постанови суду першої інстанції речення: «окремо суд уважає за необхідне зазначити, що після оголошеного судом виду стягнення у виді позбавлення права керування ТЗ ОСОБА_1 бурно, емоційно відреагував, зазначив, що такого не може бути, він є пенсіонером МВС, після ДТП він мав розмову щодо ДТП та йому пообіцяли, що в суді він отримав штраф...» задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах апеляційної скарги та за результатами її розгляду має право залишити постанову без змін, скасувати її і закрити провадження у справі, скасувати постанову і прийняти нову постанову або змінити постанову.
Зазначені повноваження апеляційного суду спрямовані на перевірку законності й обґрунтованості постанови суду першої інстанції, правильності встановлення фактичних обставин справи, застосування норм матеріального та процесуального права. Водночас ст. 294 КУпАП не передбачає можливості внесення до постанови суду першої інстанції окремих редакційних змін чи виключення із її мотивувальної частини окремих висловлювань, якщо такі не впливають на законність, обґрунтованість та висновки суду щодо винуватості особи або виду й розміру адміністративного стягнення.
Доводи апелянта про те, що наведене речення нібито свідчить про внесення змін до тексту постанови після її проголошення, самі по собі не є підставою для зміни постанови в порядку, визначеному ст. 294 КУпАП. Зміст зазначеного речення не стосується встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, правової кваліфікації дій особи, вирішення питання про її винуватість чи призначення адміністративного стягнення, а відтак не впливає на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови.
За таких обставин підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині відсутні.

5. Висновки апеляційного суду
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.
Перевіривши матеріали справи апеляційний суд вважає за необхідне змінити постанову суду першої інстанції в частині накладення адміністративного стягнення, застосувавши до ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки позбавлення права керування транспортним засобом в даному випадку є занадто обтяжливим і недоцільним.
Таке стягнення відповідатиме загальним засадам застосування адміністративного стягнення, буде справедливим, необхідним і достатнім для досягнення його мети - виховання ОСОБА_1 у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
Керуючись статями 7, 251, 252, 280, 294 КУпАП, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП – змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Накласти на ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
В іншій частині постанову - суду залишити без змін.
Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ю. Олійник