П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/8302/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С. 
Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
08 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.02.2026 у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було відмовлено та зобов`язано відповідача подати новий звіт про виконання рішення. Причиною відмови у прийнятті попереднього звіту стало, зокрема, те, що матеріали не містили належних доказів того, що ОСОБА_1 було повідомлено про надання інформації за її запитом та/або про направлення її запиту належному розпоряднику інформації, а також відсутність підтвердження фактичного направлення або вручення відповідної кореспонденції.
Відповідачем поданий новий звіт про виконання рішення суду, який призначений до розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.05.2026 звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про виконання рішення суду - прийнято.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Приймаючи поданий звіт, суд першої інстанції виходив з того, що поданий звіт та додані до нього документи містять необхідні відомості про виконання вимог рішення суду, про які суд зазначав також у попередніх ухвалах. Оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вжило заходи та вчинило необхідні дії, спрямовані на виконання рішення суду у цій справі, на думку суду, звіт можливо прийняти.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів встановила таке.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зобов`язано надати ОСОБА_1 інформацію стосовно супроводу програмного забезпечення АСОПД, яке використовувалось під час прийняття (виготовлення) розпорядження від 27.02.2020 по пенсійній справі ОСОБА_1 , яка знаходиться у розпорядженні Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, а у разі, якщо на цей час Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не володіє запитуваною інформацією - направити запит ОСОБА_1 в частині отримання цієї інформації належному розпоряднику, з одночасним повідомленням про це запитувача.
Як вбачається з матеріалів справи, під час здійснення судового контролю суд першої інстанції неодноразово перевіряв подані відповідачем звіти про виконання рішення суду, ухвалами від 29 лютого 2024 року, 03 серпня 2025 року, 25 лютого 2026 року та 28 березня 2026 року відмовляв у їх прийнятті, встановлював нові строки для подання звіту та конкретизував недоліки, які підлягали усуненню.
Лише після подання відповідачем нового звіту разом із доказами виконання вимог попередніх ухвал суду першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу про прийняття звіту.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивачка в апеляційній скарзі зазначає, що відповідач фактично не виконав рішення суду, оскільки не надав документального супроводу програмного забезпечення АСОПД, який, на її думку, мав містити повний опис функціональних можливостей програмного забезпечення щодо здійснення саме того виду перерахунку пенсії, який був проведений за її пенсійною справою. Також апелянт вважає, що документи, подані відповідачем разом із останнім звітом, є тотожними документам, які досліджувалися судом під час розгляду попередніх звітів, а тому суд безпідставно дійшов протилежного висновку щодо їх достатності. Крім того, апелянт вважає, що за відсутності належного виконання рішення суд першої інстанції був зобов`язаний відмовити у прийнятті звіту, встановити новий строк для його подання та застосувати до керівника суб`єкта владних повноважень штраф, передбачений частиною третьою статті 382-3 КАС України.
Перевіривши наведені доводи, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання, а держава забезпечує його виконання у визначеному законом порядку. Аналогічні положення закріплені статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України.
Разом із тим здійснення судового контролю за виконанням судового рішення не передбачає повторного вирішення спору по суті чи перевірки правильності висновків, викладених у рішенні суду, яке набрало законної сили. Предметом такого контролю є виключно встановлення факту належного виконання обов`язків, прямо покладених резолютивною частиною судового рішення, а також перевірка вчинення суб`єктом владних повноважень тих дій, які визначені рішенням суду.
Саме з урахуванням наведених процесуальних меж суд першої інстанції перевіряв поданий відповідачем звіт.
Колегія суддів звертає увагу, що рішенням суду від 13 січня 2023 року відповідача було зобов`язано надати позивачці інформацію стосовно супроводу програмного забезпечення АСОПД, яке використовувалося під час прийняття розпорядження від 27 лютого 2020 року, або, у разі відсутності такої інформації у його розпорядженні, звернутися із відповідним запитом до належного розпорядника інформації та повідомити про це запитувача.
Наведене рішення не містить обов`язку відповідача створити новий документ, підготувати технічний висновок, надати повний технічний опис програмного забезпечення, документацію розробника, інструкцію користувача чи інші документи у тому вигляді та обсязі, який визначає позивачка у своїй апеляційній скарзі.
Отже, під час здійснення судового контролю суд першої інстанції обґрунтовано виходив із необхідності перевірити саме факт виконання відповідачем покладених рішенням суду обов`язків, а не правильність чи повноту технічного змісту наданої інформації.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про виконання відповідачем рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи, здійснюючи судовий контроль за виконанням рішення від 13 січня 2023 року, суд першої інстанції неодноразово відмовляв у прийнятті поданих відповідачем звітів, оскільки встановлював відсутність належних доказів виконання окремих обов`язків, визначених резолютивною частиною рішення суду, а також невиконання вимог попередніх ухвал суду щодо підтвердження доведення відповідної інформації до відома позивача.
Зокрема, ухвалами суду встановлювались нові строки для подання звіту, витребовувались додаткові докази, а також конкретизувались недоліки, які підлягали усуненню відповідачем. Отже, доводи апеляційної скарги про формальний підхід суду до здійснення судового контролю спростовуються матеріалами справи та процесуальною поведінкою суду першої інстанції.
Посилання апелянта на те, що відповідач разом із останнім звітом подав ті самі документи, які вже досліджувалися судом під час розгляду попередніх звітів, не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали.
Як вбачається зі змісту ухвал суду першої інстанції від 25 лютого 2026 року та 28 березня 2026 року, підставою для відмови у прийнятті попередніх звітів була не лише оцінка наданих документів, а насамперед відсутність належних доказів повідомлення позивача про результати виконання рішення суду, відсутність підтвердження направлення відповідної інформації та документів, а також відсутність доказів виконання тих процесуальних дій, на необхідність яких суд звертав увагу відповідача.
Натомість разом із останнім звітом відповідач надав докази направлення позивачу відповідної інформації через підсистему «Електронний суд» та засобами електронного зв`язку, підтвердження направлення супровідних листів, а також документи, які, за твердженням відповідача, містять наявну у його розпорядженні інформацію щодо супроводу програмного забезпечення, що використовувалося під час прийняття розпорядження від 27 лютого 2020 року.
Саме усунення тих недоліків, які були встановлені попередніми ухвалами суду, і стало підставою для прийняття судом звіту, а тому твердження апелянта про суперечливість висновків суду першої інстанції є безпідставними.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про те, що надані відповідачем документи не можуть вважатися належним виконанням рішення суду, оскільки не містять повного опису функціональних можливостей програмного забезпечення АСОПД та не підтверджують можливість здійснення саме того виду перерахунку пенсії, який був проведений позивачу.
Такі доводи фактично стосуються оцінки змісту та достатності інформації, наданої відповідачем, а не перевірки факту виконання судового рішення.
Водночас рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року на відповідача покладено обов`язок надати інформацію стосовно супроводу програмного забезпечення АСОПД, яка перебуває у його розпорядженні, а за відсутності такої інформації — звернутися до належного розпорядника інформації та повідомити про це позивача.
Резолютивна частина зазначеного рішення не містить вимоги щодо надання виключно технічної документації певного виду, повного керівництва користувача, інструкції розробника чи іншого документа із визначеним позивачем змістом.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи фактично ґрунтуються на власному розумінні апелянтом способу виконання рішення суду та виходять за межі його резолютивної частини.
Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо необхідності перевірки судом достовірності технічної інформації, викладеної у листах Пенсійного фонду України та ДП «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України».
Під час здійснення судового контролю відповідно до статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України суд не здійснює перевірку технічної правильності, повноти або достовірності інформації, яка повідомляється суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду, а перевіряє факт вчинення ним тих дій, які прямо визначені судовим рішенням.
Фактично наведені доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта із змістом отриманої інформації та її технічною оцінкою, що не є предметом судового контролю у порядку статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України.
Посилання апелянта на те, що відповідач не надав інформації саме щодо програмного забезпечення, яке використовувалося під час прийняття розпорядження від 27 лютого 2020 року, також не спростовують висновків суду першої інстанції.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомив позивача про наявну у нього інформацію щодо програмного забезпечення АСОПД/КОМТЕХ-W, яке використовувалося під час прийняття відповідного розпорядження, а також надав документи, отримані від Пенсійного фонду України та ДП «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України», які перебували у його розпорядженні та стосувалися зазначеного програмного забезпечення.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідач виконав покладений на нього рішенням суду обов`язок щодо надання інформації, яка перебувала у його розпорядженні, та повідомив про це позивача.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до керівника відповідача штрафу, передбаченого частиною третьою статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
За змістом наведеної норми питання застосування штрафу вирішується судом у разі встановлення факту невиконання судового рішення та відмови у прийнятті поданого звіту.
Оскільки суд першої інстанції, дослідивши подані відповідачем матеріали, дійшов обґрунтованого висновку про виконання рішення суду та прийняв відповідний звіт, правові підстави для застосування зазначених заходів процесуального примусу були відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, наданих відповідачем на підтвердження виконання рішення суду, а також до незгоди позивача зі змістом отриманої інформації, однак не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, не свідчать про неправильне застосування ним норм матеріального чи процесуального права та не містять обставин, які відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставами для скасування судового рішення.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення питання про прийняття звіту щодо виконання судового рішення, правильно застосував норми процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.