Справа № 638/13482/26
Провадження № 2-а/638/186/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
08 вересня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді - Теслікової І.І.,
за участю секретаря - Зубко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м.Харкова в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду, за допомогою системи «Електронний суд» з позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 725596, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП – скасувати; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – закрити, та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб?єкта владних повноважень на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору та витрат на поштові видправлення.
В обґрунтування позову зазначає, 26 травня 2026 року інспектором 1 взводу 4 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП сержантом поліції Михайлом Вікторовичем Емом було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,  зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 725596, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. 17 травня 2026 року під час розгляду зупинки мого транспортного засобу мною було заявлено клопотання про перенесення розгляду справи та розгляд справи було перенесено на 26 травня 2026 року на 10 годину 00 хвилин. 24 травня 2026 року мною на офіційну електронну адресу Управління патрульної поліції у Львівській області були направлені письмові пояснення зі своїми запереченням щодо вчиненого адміністративного правопорушення. За вмістом оскаржуваної постанови вбачається, що 17.05.2026 року о 10 год. 01 хв. в м. Львів, вул. Перфецького, буд. 19 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN TOUAREG, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 «Контроль», проїхав, не зупинившись, чим порушив 8.4.в ПДР України – порушення вимог заборонених знаків, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Згідно відповіді заступника начальника управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Андрія Свєшнікова № С-1107/41/12/03-2026 від 05 червня 2026 року було проведено обстеження ділянки вулично-шляхової мережі автомобільної дороги загального користування М-10 «Львів-Краківець» км 47+829. За результатами обстеження недоліків в утриманні технічних засобів регулювання дорожнього руху, зокрема дорожнього знаку 3.41 «Контроль», не виявлено. Крім того, на вказаній ділянці дороги встановлено дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», які поетапно попереджають про необхідність знизити швидкість, що у свою чергу, дає можливість водієві своєчасно виявити всі технічні засоби регулювання дорожнього руху та відреагувати на них. Також встановлено, що дорожній знак 3.41 «Контроль» та дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», які поетапно попереджають про необхідність знизити швидкість до 70, 50, 30, 10, 5 км/год встановлено відповідно до погодженої тимчасової схеми організації дорожнього руху при облаштуванні блокпоста поза межами населеного пункту с. Черчик на автомобільній дорозі загального користування М-10 «Львів – Краківець» км 48. Зробивши аналіз цієї відповіді, взагалі не зрозуміло, ким саме проводилось обстеження даної ділянки, ділянка оглядалася одноособово чи комісійно, чи складалися акти, чи здійснювалась фото або відеофіксація, у який час доби та в яку дату це було, чи взагалі це саме та ділянка, на якій було можливо скоєно адміністративне правопорушення, оскільки у постанові про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 725596, місцем скоєння адміністративне правопорушення визначено адресу: м. Львів, вул. Перфецького, буд. 19. Також у відповіді було зазначено, що була погодженої тимчасова схема організації дорожнього руху при облаштуванні блокпоста поза межами населеного пункту, але на підтвердження цих слів не було надано жодних доказів, а саме рішення (наказ) військового командування про встановлення блокпоста; спільного наказу військового командування та відповідної військової адміністрації (якщо вона погодженої тимчасової схеми організації дорожнього руху; документів про погодження встановлення дорожніх знаків; документів, що підтверджують повноваження осіб, які організували контроль на цій ділянці дороги. Вважаю, що зазначена постанова є протиправною, винесеною без достатніх доказів, без з`ясування обставин справи, та підлягає скасуванню. Згідно з Національним стандартом України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування», дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечення спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху. На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити (сніг, бруд тощо) або не можна відновити, повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки. Відповідно до п. 10.2.3. ДСТУ, знаки, установлені на дорозі послідовно, за винятком знаків, установлених на перехресті та в місцях проведення робіт, повинні бути розташовані поза населеними пунктами на відстані не менше ніж 50 м, а в населених пунктах — не менше ніж 25 м між поперечними перетинами дороги, в яких встановлені знаки. П. 10.2.4. ДСТУ вказує на те, що дорожні знаки потрібно встановлювати з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускають установленні на присипній бермі), на тротуарі, розділювальній смузі, газоні тощо та над дорогою, крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом. На дорогах із двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки, що встановлені з правого боку дороги, потрібно дублювати. Дублюючі знаки потрібно установлювати на розділювальній смузі, а у разі її відсутності — над дорогою або на лівому боці дороги, якщо для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги. Під час зупинки належного мені транспортного засобу інспектором 1 взводу 4 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП сержантом поліції Михайлом Вікторовичем Емом було надано відеозапис із невідомого технічного носія, а саме з камери, встановленої на стовбці. При цьому не було надано жодних відомостей щодо: технічного засобу, яким здійснювалася фіксація; серійного номера та характеристик пристрою; належності камери уповноваженому органу; режиму роботи технічного засобу; безперервності та цілісності відеозапису; часу та умов здійснення відеофіксації. Також на наданому відеозаписі відсутня чітка фіксація дорожнього знаку 3.41 «Контроль», місця обов`язкової зупинки та самого факту невиконання водієм вимоги про зупинку. Відеозапис не дозволяє однозначно встановити: розташування дорожнього знаку відносно транспортного засобу; наявність або відсутність повної зупинки; безперервність руху транспортного засобу; належність запису саме до події від 17 травня 2026 року. Отже, цей відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, оскільки походження такого запису належним чином не підтверджене. Крім того п.6 оскаржуваної постанови не містить посилання на даний відеозапис.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 червня 2026 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 06 липня 2026 року замінено неналежного відповідача - сержанта поліції 1 взводу 4 роти 2 батальйону УПП у Львівській області Ем Михайла Вікторовича - на належного відповідача Департамент патрульної поліції.
Від представника відповідача УПП у Львівській області ДПП – Вахула Р.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Позивач стверджує, що не порушував вимог ПДР України, а наданий відеозапис нібито не дозволяє встановити наявність чи відсутність зупинки. Дане твердження є відверто неправдивим та повністю спростовується наявним у матеріалах справи відеозаписом із камери спостереження блокпоста (Channel6) від 17 травня 2026 року. На відео чітко зафіксовано, як о 10:01:38-10:01:45 автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням Позивача, наближається до лінії контролю. Водій здійснює лише незначне уповільнення ходу (рух накатом), проте продовжує безперервний рух і перетинає зону контролю без повної та абсолютної зупинки транспортного засобу. Відповідно до п. 8.4.в ПДР України, заборонний знак 3.41 "Контроль" вимагає обов`язкової зупинки перед контрольними пунктами. Будь-який рух без повної фіксації коліс та кузова в стані спокою є прямим порушенням цієї вимоги. Факт безперервного руху повністю доведений матеріалами відеофіксації. Позивач вказує на те, що відеозапис отримано з невідомого носія без зазначення його характеристик та серійного номера в постанові. Цей аргумент є юридично неспроможним. Відеофіксація здійснювалася стаціонарною камерою зовнішнього спостереження, яка змонтована по зовнішньому периметру доріг на території блокпоста (автодорога М-10, км 47+829) у повній відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 31 та ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію". На відеозаписі присутні всі необхідні ідентифікаційні дані: точна дата (2026-05-17), час події (10:01), чітке зображення марки, моделі кросовера та його державного реєстраційного номера НОМЕР_1 . Відсутність серійного номера конкретної камери у текстовому бланку постанови є виключно формальним недоліком технічного заповнення, який жодним чином не нівелює доказове значення безпосереднього запису події та не позбавляє його статусу належного й допустимого електронного доказу в розумінні ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП. Позивач наголошує на розбіжності між адресою у постанові (м. Львів, вул. Перфецького, 19) та фактичним місцем знаходження знаку на автодорозі М-10 (км 48). Дана розбіжність виникла внаслідок процесуальних дій самого Позивача. 17 травня 2026 року Позивач заявив клопотання про перенесення розгляду справи, яке було задоволено інспектором. Розгляд справи було перенесено на 26 травня 2026 року до приміщення УПП у Львівській області ДПП за адресою: м. Львів, вул. Перфецького, буд. 19. Оскільки оскаржувана постанова складалася інспектором безпосередньо за місцем розгляду справи у будівлі Управління, у графі місця вчинення/розгляду автоматично відображено адресу адмінбудівлі органу патрульної поліції. При цьому суть правопорушення чітко констатує ігнорування знаку 3.41 "Контроль", а фактичне місце події верифікується матеріалами фіксації. Формальна прив`язка адреси до місця остаточного розгляду справи та винесення постанови не скасовує факту вчинення делікту на трасі М-10.  Позивач стверджує, що відповідач мав надати суду рішення військового командування про встановлення блокпоста та погоджені схеми ОДР. Дана теза є абсурдною. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог Правил дорожнього руху та встановлених технічних засобів регулювання. Чинне законодавство не наділяє водія правом проводити правовий аудит законності встановлення дорожніх знаків під час керування авто або ігнорувати їх за власною оцінкою. Ба більше, відповіддю УПП у Львівській області № С-1107/41/12/03-2026 від 05.06.2026 р. офіційно підтверджено, що знак 3.41 "Контроль" та поетапні знаки обмеження швидкості 3.29 (70, 50, 30, 10, 5 км/год) встановлені відповідно до належним чином погодженої тимчасової схеми організації дорожнього руху при облаштуванні блокпоста біля с. Черчик на автомобільній дорозі М-10. Позивач посилається на норми ДСТУ щодо видимості знаків на відстані не менше 100 метрів та відстаней між ними. Проте за результатами офіційного обстеження ділянки вулично-шляхової мережі автомобільної дороги М-10 км 47+829, проведеного уповноваженими особами, жодних недоліків в утриманні та розміщенні технічних засобів регулювання дорожнього руху не виявлено. Каскадне розташування знаків 3.29 забезпечило Позивачу завчасне інформування про необхідність зниження швидкості, що підтверджується і самим відеозаписом, на якому видно, як автомобіль Позивача уповільнюється перед КПП. Отже, знак 3.41 знаходився в зоні прямої та безперешкодної видимості водія, який свідомо проігнорував вимогу про повну зупинку. 
В судове засідання позивач не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позивних вимог.
Представники відповідача УПП у Львівській області ДПП не з`явився, відзив на позовну заяву містить клопотання про розгляд справи за його відсутності, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник ДПП в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ЕНА №7259596 від 26 травня 2026 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.
За змістом оскаржуваної постанови 17.05.2026 о 10-01 год. в м.Львів, вул.Перфецького, 19, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Touareg р.н. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 «Контроль», проїхав не зупинившись, чим порушила п.8.4.в. ПДР України. Будь яких документів щодо уточнення змісту даної постанови до суду не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 8.4 «в» Правил дорожнього руху передбачено дію дорожніх знаків, зокрема заборонних знаків, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
Дорожній знак 3.41 ПДР України, «Контроль» забороняє проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (пост Національної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду та платних дорогах тощо).
Застосовується лише за умови обов`язкового поетапного обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення необхідної кількості знаків 3.29 та (або) 3.31 згідно з вимогами пункту 12.10 цих Правил.
Вказівка на заборону проїзду без зупинки перед контрольними пунктами чітко свідчить, що виїжджати на контрольний пункт без зупинки заборонено, що спрямовано на забезпечення належної організації здійснення заходів на контрольному пункті для виконання завдань і мети установлення контрольного пункту, залежно від виду контрольного пункту. Водій при наближенні до дорожнього знаку 3.41 "Контроль" повинен знизити швидкість і повністю зупинитися і не в`їжджати на контрольний пункт, тим самим не заважати здійсненню заходів контролю на ньому уповноваженим особам щодо інших водіїв. Після отримання дозвільного сигналу або вказівки співробітника на пункті контролю продовжити рух на пункт контролю для здійснення заходів контролю і продовжити рух тільки після отримання дозволу.
Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність зa перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Із вищенаведеного слідує, що у розумінні ПДР України притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення п. 8.4.в ПДР України можливе лише у разі встановлення невиконання водієм транспортного засобу вимог заборонного знаку 3.41 «Контроль», що підтверджується належними і допустимими доказами.
Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п. 8.4.в ПДР України відповідачем надано суду відеозапис з камери спостереження Channel6.
Оглянувши вказаний відеозапис, суд зазначає, що надані відповідачем докази не містять підтвердження того, що 17 травня 2026 року о 10-01 год. в м.Львів, вул.Перфецького, 19, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Touareg р.н. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 «Контроль», проїхав не зупинившись.
Із наданого відповідачем відеоматеріалу з місця події слідує, що відеозапис не містить даних щодо місця розташування камери відеоспостереження, не містить зображення місця розташування знаку 3.41 «Контроль» з попереднього встановленими необхідної кількості знаків 3.29 та (або) 3.31 згідно з вимогами пункту 12.10 цих Правил дорожнього руху, що унеможливлює встановлення порушення ПДР України позивачем.
Отже, фактично єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, є оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення, яка не є достатнім доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, оскільки зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних у постанові.
Більше того, постанова серії ЕНА №7259596 від 26 травня 2026 року містить данні про вчинення правопорушення ОСОБА_1 правопорушення за адресою: АДРЕСА_1 , та не містить даних про порушення ОСОБА_1 правопорушення за адресою: автодорога М-10 (км.48). Жодного доказу про порушення ОСОБА_1 17.05.2026 о 10-01 год. правил дорожнього руху за адресою: м.Львів, вул.Перфецького, 19.
За правилами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду справа №660/575/16-а від 31.01.2018 року.
Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).
З огляду на вищенаведене, враховуючи принцип презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення позовної заяви та скасування постанови серії ЕНА № 7259596 від 26.05.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн, із закриттям провадження по справі.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір за подання до суду позову 665,60 грн, та за відправлення відповідачам копій позовних заяв з додатками у розмірі 295.56 грн, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.
Керуючись ст. ст.2, 6-10, 77, 122, 241-246, 255, 257, 263, 295, КАС України, ст. 293 КУпАП, суд -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, серія ЕНА № 7259596 від 26 травня 2026 року, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн, - скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 665.60 грн та поштові витрати у розмірі 295.56 грн, всього 961 (дев`ятсот шістдесят одна) гривень 16 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: І.І.Теслікова