Справа № 206/2558/26
2/215/3300/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:головуючого,судді Камбул М.О.,
за участю секретаря судового засідання Савельєвої Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м.Кривому Розі цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, компенсацію витрат на забезпечення житлом та встановлення обов`язку щомісячної участі батька у витратах на оренду житла, -

ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача.
27.04.2026 ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду міста Дніпра з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, компенсацію витрат на забезпечення житлом та встановлення обов`язку щомісячної участі батька у витратах на оренду житла, в якій просить стягнути з відповідача на її користь 460 000 грн. компенсації витрат на забезпечення житлом дитини, стягувати з відповідача 10000 грн. щомісячно як участь у витратах на оренду житла для дитини та стягнути з відповідача судові витрати.  
В обґрунтування своєї позовної заяви зазначає, що вона є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України та бойовими діями на території нашого постійного проживання наша сім`я була змушена залишити місце проживання. Житло родини знаходиться на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим користування ним є неможливим.
З червня 2022 року вона разом з сином проживає у місті Києві. Дитина має статус внутрішньо переміщеної особи, статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. У зв`язку з відсутністю можливості проживати у власному житлі вона змушена орендувати житло для забезпечення належних умов проживання дитини. Відповідач, який є батьком дитини, не бере участі у витратах на забезпечення дитини житлом та не компенсує зазначені витрати, що фактично перекладає весь фінансовий тягар забезпечення дитини на матір. Вказує, що середня вартість оренди житла у місті Києві разом із комунальними платежами становить 20 000 грн. на місяць, що відповідає середньо ринковій вартості оренди житла. Період проживання у місті Києві червень 2022 року - березень 2026 року, розрахунок кількості місяців: 2022 (червень-грудень) - 7 місяців, 2023 - 12 місяців, 2024 - 12 місяців, 2025 - 12 місяців, 2026 (січень-березень) - 3 місяці, разом: 46 місяців, загальна сума витрат на оренду житла: 20 000 ? 46 = 920 000 грн. Відповідно до принципу рівності батьківських обов`язків витрати на забезпечення житлом дитини повинні нести обидва батьки. Таким чином, частка відповідача у витратах на забезпечення житлом дитини становить 460 000 грн. (з розрахунку 920 000 ? 2 = 460 000 грн.).
Стосовно щомісячної участі у витратах позивач вказує, що середня орендна плата становить 20 000 грн. на місяць, відповідно частка батька у витратах на забезпечення житлом дитини становить 10 000 грн. щомісячно. При цьому, розмір витрат на забезпечення житлом дитини визначений виходячи із середньо ринкової вартості оренди житла у місті Києві. Згідно з інформацією з відкритих джерел ринку нерухомості, середня вартість оренди однокімнатної квартири у місті Києві у 2023-2026 роках становить від 17 000 до 25 000 грн на місяць без урахування комунальних платежів. Такі дані підтверджуються інформацією з відкритих платформ нерухомості, зокрема: OLX, DOM.RIA, ЛУН. Комунальні платежі в середньому становлять 2 000 - 4 000 грн. щомісячно. Таким чином, загальна вартість проживання у орендованому житлі у місті Києві становить приблизно 20 000 грн. на місяць, що відповідає середньо ринковим показникам.
Вказує, що вимушене переселення родини, відсутність можливості користуватися власним житлом та необхідність оренди житла є особливими обставинами, що обумовлюють додаткові витрати на дитину. Також звертає увагу на те, що дитина має статус внутрішньо переміщеної особи. У зв`язку з цим забезпечення стабільних та безпечних умов проживання для дитини має особливе значення.
Відповідач фактично ухиляється від участі у забезпеченні дитини житлом, що суперечить його батьківським обов`язкам та принципу рівності прав і обов`язків батьків. Усі витрати на забезпечення житлових умов дитини несе виключно мати. Ухилення одного з батьків від участі у забезпеченні базових житлових умов дитини фактично перекладає весь обов`язок утримання дитини на іншого з батьків, що суперечить принципу рівності батьківських обов`язків та порушує права дитини на належні умови життя. 

Стислий виклад позиції відповідача.
14.07.2026 від ОСОБА_2 надійшов відзив на позов в якому він вказав, що заперечує проти позову. Зазначає, що дійсно є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відповідно до рішення Приморського районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 02.04.2018 року у справі № 266/753/18 з нього - ОСОБА_2 стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 15.02.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Далі, матеріальний стан ОСОБА_1 змінився, оскільки зросли витрати на утримання неповнолітньої дитини, тому 03.10.2025 за рішенням Заводського районного суду м. Кам`янського, змінено розмір присуджених до стягнення аліментів, визначений рішенням Приморського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 02.04.2018 року з 2 000 грн. на 7 000 грн., а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 в розмірі 7000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.03.2026 зазначене рішення Заводського районного суду м. Каменського залишено без змін.
Зазначає, що за період часу з 01.12.2022 по теперішній час він щомісячно, та в повному обсязі сплачує аліменти на утримання дитини, без заборгованостей. Також зазначає, що він офіційно працює з 03.06.2026, на посаді інженера із стандартизації, та за період часу з 03.06.2026 по 30.06.2026, отримав заробітну платню у розмірі 21670,45 грн. Попри це, навіть будучи попередньо без офіційного місця роботи та доходу, він щомісячно сплачував аліменти, на утримання свого сина ОСОБА_3 . Наразі, щомісячна сума аліментів, за зміненим рішенням суду становить 7000 грн., що складає 32,3%, та він фактично, з урахуванням виплат на аліменти отримує для власного життя та існування 14670,45 грн., що у 2026 році, враховуючи вартість комунальних послуг, продуктів харчування, проїзду, ліків у разі захворювання, грошове забезпечення, одягу та інших побутових питань є досить невеликою.
Відповідач звертає увагу на те, що позивачем наведено методику визначення розрахунку заявленої до стягнення суми, за який здійснюється компенсація, а також документального підтвердження понесення саме таких витрат. Позивачем не доведено, що саме обране житло є єдино можливим для проживання дитини, що його вартість є економічно обґрунтованою та відповідає принципу розумності.

Заяви, клопотання учасників справи.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд розглядати справу за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 16.07.2026 через канцелярію суду подав відзив на позов в якому просив відмовити в задоволенні позову, також подав заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Самарського районного суду міста Дніпра Румянцева О.П., від 29.04.2026 справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, компансацію витрат на забезпечення житлом та встановлення обов`язку щомісячної участі батька у витратах на оренду житла передано за підсудністю до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
22.05.2026 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.06.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 10-00 год. 20.07.2026, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21.12.2016, у відомостях про батьків зазначено: мати – ОСОБА_1 , батько – ОСОБА_2 (а.с. 6).
Згідно довідки від 30.06.2022 №3008-5002726126 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_3 , в якого зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , було взято на облік за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).
З долученого розпорядження №404 від 29.09.2022 Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, що зазнала психологічного насильства (а.с. 8).
Також позивачем до матеріалів справи позивачем додано світлини із сайтів із зазначенням вартості оренди квартир в м. Києві (а.с. 9, 32).
Рішенням Заводського районного суду міста Кам`янського від 03.10.2025 по справі 759/24296/24 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, змінено розмір присуджених до стягнення аліментів, визначений рішенням Приморського районного суду міста Маріуполь Донецької області від 02.04.2018 року з 2 000 грн. на 7 000 грн., а саме стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1  в розмірі 7000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 64-68), яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.03.2026 залишено без змін (а.с. 69-72).
Згідно довідки №219185 Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 10.07.2026, згідно матеріалів виконавчого провадження №73531489, відкритого 11.12.2023, з виконання виконавчого листа № 266/753/18 від 13.09.2023 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01.12.2022 року, що пред`явлено до примусового виконання 06.12.2023, станом на 01.06.2026 відсутня заборгованість зі сплати аліментів (а.с. 73).
Відповідно довідки №МЗБУ-000012 від 10.07.2026, виданої директором ТОВ «Молокозавод №1», ОСОБА_2 працює в ТОВ «Молокозавод №1» з 03.06.2026 та на даний момент займає посаду інженер із стандартизації, дохід за період з 03.06.2026 по 30.06.2026 склав 21670,45 грн. (а.с. 74).
19.08.2026 до суду надійшли від позивача заперечення на відзив та додатки до них, але суд не може їх взяти до уваги, оскільки вони подані з порушенням статтей 178, 179 та 183 ЦПК України, а саме відсутні документи, що підтверджують надіслання заперечень і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів.
Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим,ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Статтею 51 Конституції України, частинами 2-3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.
Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Як вбачається, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, компенсацію витрат на забезпечення житлом та встановлення обов`язку щомісячної участі батька у витратах на оренду житла.
Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21.12.2016, у відомостях про батьків зазначено: мати – ОСОБА_1 , батько – ОСОБА_2 (а.с. 6).
При цьому судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду міста Кам`янського від 03.10.2025 по справі 759/24296/24 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, змінено розмір присуджених до стягнення аліментів, визначений рішенням Приморського районного суду міста Маріуполь Донецької області від 02.04.2018 року з 2 000 грн. на 7 000 грн., а саме стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1  в розмірі 7000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 64-68), яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.03.2026 залишено без змін (а.с. 69-72).
Статтею 141 СК України встановлено рівні права та обов`язки матері і батька щодо дитини. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Положеннями ст. 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).
Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку тощо.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Як вбачається, позивач в обґрунтування позову вказує, що з червня 2022 року вона разом з сином проживає у місті Києві та у зв`язку з відсутністю можливості проживати у власному житлі вона змушена орендувати житло для забезпечення належних умов проживання дитини.
Однак в даному випадку слід звернути увагу на те, що до матеріалів справи позивачем на надано належних та допустимих, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що позивач орендує житло в м. Києві, та його оренда дійсно тягне за собою додаткові витрати на забезпечення дитини саме в заявленному розмірі.
Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що існують особливі обставини, в розумінні вимог ст.185 СК України, які вимагають додаткових матеріальних витрат на дитину.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи положення ст. 185 СК України суд дійшов висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) (аналогічне зазначено в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 501/5060/15).
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17, від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19.
У постанові від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
У постанові Верховного Суду від 08.05.2023 у справі № 756/9882/19 провадження № 61-2065св23, зазначено, що правила ст. 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12.12.2019 у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01.04.2020 у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19 (провадження № 61-18145св20).
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Аналізуючи вищевикладені норми права та докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами наявність додаткових витрат на дитину, як і не доведно наявність особливих обставин, які зумовлюють такі витрати на дитину, самі по собі оголошення із сайтів, які містять інформацію про вартість оренди квартир в м.Києві, не є достатнім доказом несення цих витрат позивачем, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами.
Оскільки при зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, в задоволенні позову відмовлено , тому судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.
На підставі викладеного, ст. ст. 185 СК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 141,142, 200, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, компенсацію витрат на забезпечення житлом та встановлення обов`язку щомісячної участі батька у витратах на оренду житла – відмовити. 
Судовий збір компенсувати за рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено та підписано 11 вересня 2026 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: