Справа № 289/1274/26
Номер провадження 2/289/1321/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Сіренко Н.С.,
за участю: секретаря судового засідання Василенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом першого заступника керівника Коростишівської окружної прокуратури Ігоря Прищепи, в інтересах держави в особі : Національної служби здоров`я України, Комунального підприємства «Лікарня №1» Житомирської міської ради, Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення
ВСТАНОВИВ:
Перший заступник керівника Коростишівської окружної прокуратури І. Прищепа, в інтересах держави в особі : Національної служби здоров`я України, Комунального підприємства «Лікарня №1» Житомирської міської ради, Житомирської міської ради звернувся до суду з позовною заявою (в порядку ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру») до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 78956,38 грн.
В обґрунтування позову посилається на те, що вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 15.04.2026 визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, під час розгляду даного кримінального провадження позовна заява про відшкодування понесених медичною установою витрат на стаціонарне лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення – не подавалася. Вирок набрав законної сили 16.05.2026.
Потерпілим від даного кримінального правопорушення є ОСОБА_2 , який перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Лікарня №1» Житомирської міської ради №23, на лікування хворого затрачено 78956,38 грн., кошти НСЗУ – 73344,05 грн., кошти місцевого бюджету -3989,82 грн., власні надходження КП «Лікарня №1» Житомирської міської ради – 1567,68 грн., інші надходження – 54,83 грн.
Кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого на даний час не відшкодовано, а відтак підлягають відшкодуванню в примусовому порядку.
З огляду на те, що КП «Лікарня №1» Житомирської міської ради, є комунальним некомерційним та неприбутковим підприємством, а кошти, які виділяються на лікування хворих, надходять із державного бюджету, відтак невідшкодування витрат, здійснених закладом охорони здоров`я за рахунок бюджетних коштів на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, негативно впливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантів, що і стало підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів
Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд позов задовольнити, про що суду надано письмову заяву (а.с.114). 
Представник Національної служби здоров`я України в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.76).
Представник Житомирської міської ради також направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.80).
Представник КП «Лікатня №1» ЖМР в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу без участі представника, про результати просить повідомити лікарню (а.с.101,111).
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася шляхом направлення судової повістки про виклик до суду адресу зареєстрованого місця проживання (а.с.69), однак направлена судом кореспонденція повертається до суду не врученою адресату по причині «адресат відсутній» (а.с.79,98,113), що згідно усталеної практики Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, від 09.11.2023 у справі № 753/114/22) вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. 
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Відповідач про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи.
Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Між сторонами наявний спір щодо наявності підстав стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, безпосередньо з особи, яка вчинила діяння, що має ознаки кримінального правопорушення.
За загальним правилом встановленим ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано ст. 1206 ЦК України.
Особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину (ст. 1206 ЦК України).
Відповідно до частини третьої цієї статті якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.
Отже, положення вказаної статті регулюють порядок відшкодування особою, яка вчинила злочин витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
За змістом наведеної норми матеріального права обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, покладається саме на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями.
Таким чином, законодавець відмежовує поняття витрат на лікування потерпілого від злочину та інституту шкоди, відповідальність за заподіяння якої не завжди покладається на винну особу.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 №11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545.
Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні.
До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить заклад.
Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" постановлено звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.
Пунктом 3 "Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545 встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.
У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб.
У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.
Згідно з вказаним Порядком сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.
Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В судовому засіданні встановлено, що вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 15.04.2026 кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12025060670000246 ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки. Вирок набрав законної сили 16.05.2026 (а.с. 17-18).
З вказаного вироку суду вбачається, що ОСОБА_1 24.12.2025 близько 22:00 години, перебуваючи за місцем свого проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , під час розпивання зі своїм співмешканцем ОСОБА_2 спиртних напоїв, на ґрунті ревнощів та раптово виниклого конфлікту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння нанесла ОСОБА_2 металевою трубою удар в область лівого плеча, після чого нанесла один удар кухонним ножем в область живота та ще один удар в область грудної клітки, в результаті чого спричинила останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення передньої черевної стінки, наскрізного поранення тонкої кишки, заочеревинної гематоми, які по своїй категорії відносяться до ушкоджень тяжкого ступеня важкості, що є небезпечним для життя в момент їх спричинення та непроникаючого поранення грудної клітки ліворуч, яке по своїй тяжкості відноситься до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.
У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні КП «Лікарня №1» Житомирської міської ради в період з 25.12.2025 по 02.02.2026 (39 повних днів), в тому числі в відділенні хірургії №1 з 25.12.2025 по 08.01.2026, у відділенні анестезіології з ліжками інтенсивної терапії з 25.12.2025 по 03.01.2026, в відділенні паліативної допомоги та септичної хірургії з 09.01.2026 по 02.02.2026, з діагнозом : Проникаюче поранення передньої черевної стінки; накрізне поранення тонкої кишки; не проникаюче поранення грудної клітки ліворуч; розлитий серозно-фібринозний перитоніт; заочеревинна гематома, фіксована евентерація; флегмона післяопераційної рани, що підтверджується Довідкою № 23 (а.с.23).
Згідно з Довідкою № 23 КП «Лікарня №1» Житомирської міської ради вартість лікування – 60673,66 грн., вартість медикаментів – 18282,41 грн.; вартість одного ліжко/дня (грудень 25р.) – 1921,38 грн., вартість одного ліжко/дня (січень 26р.) – 1454,16 грн., вартість одного ліжко/дня (лютий 26р.) – 2033,21 грн., всього витрачено – 78956,38 грн. Джерело витрат : кошти Національної служби здоров`я України – 73344,05 грн.; кошти міського бюджету – 3989,82 грн.; власні надходження КП «Лікарня №1» ЖМР – 1567,68 грн., інші надходження – 54,83 грн. (а.с.23).
Цивільний позов під час розгляду кримінального провадження заявлено не було.
Відповідно до вимог ч. 3 та ч. 7 ст. 128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Заявлений розмір витрат на лікування потерпілого від злочину в закладі охорони здоров`я відповідачем не заперечено та жодним чином не спростовано.
Обов`язковою умовою для застосування частини першої статті 1206 ЦК України є наявність вироку суду, що набрав законної сили, або постанови слідчого, дізнавача, прокурора чи ухвали суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, яким встановлено те, що певна особа є винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, або, і це є найголовнішим, встановлено сам факт вчинення стосовно потерпілої особи, яка проходила лікування в закладі охорони здоров`я, певного кримінального правопорушення.
Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт витрат, понесених медичним закладом на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, вчиненого ОСОБА_1 , відтак наявний причинний зв`язок між злочинними діями винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні, а тому понесені медичним закладом витрати на лікування потерпілого підлягають стягненню із відповідача.
З урахуванням наведеного, аналізуючи надані сторонами докази та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, в силу ст. 1206 ЦК України зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого ОСОБА_2 .
За таких обставин, позов підлягає задоволенню, а понесені медичним закладом витрати на лікування потерпілого підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
При цьому суд враховує те, що фінансування закладу охорони здоров`я здійснюється, у тому числі, за рахунок коштів державного бюджету, а невжиття відповідним органом державної влади заходів для відшкодування витрат на лікування особи, яка є потерпілою від злочину, свідчить про неналежне здійснення ним відповідних повноважень на захист майнових прав держави, тому з цим позовом до суду обґрунтовано звернувся прокурор, з метою захисту інтересів держави в особі Національної служби здоров`я України.
Оскільки згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89,141, 264, 265,268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави в особі Національної служби здоров`я України (04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 19, ЄДРПОУ 42032422) кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення в розмірі 73344,05 грн. (сімдесят три тисячі триста сорок чотири грн. 05 коп.), які зарахувати до Державного бюджету України за кодом класифікації доходів 24060300 на рахунок: UA978999980313080115000026011; отримувач ГУК у м. Києві/Шевченківський р- н/24060300; код отримувача 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави в особі Комунального підприємства «Лікарня №1» Житомирської міської ради (10002, м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, 70, ЄДРПОУ 42788614) кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення в розмірі 1622,51 грн. (одна тисяча шістсот двадцять дві грн. 51 коп.), які зарахувати на рахунок: НОМЕР_2 ; АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ЄДРПОУ 42788614).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави в особі Житомирської міської ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П.Корольова, 4/2, ЄДРПОУ 13576954) кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення в розмірі 3989,82 грн. (три тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять грн. 82 коп.), які зарахувати до місцевого бюджету – 24060300 на рахунок: UA718999980314020544000006797; отримувач ГУК у м. Жит.обл/ТГ м. Житомир/24060300; код отримувача 37976485; банк отримувача Казначейство України (ЕАП)
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 3328,00 грн. (три тисячі триста двадцять вісім грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  Наталія СІРЕНКО