ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1768/26 Справа № 243/11413/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Соловйова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними на один рік, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а :
постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 25.11.2025 року о 20 годині 52 хвилини в Донецькій області, м. Слов`янську, на вул. Ясній, у районі буд. 25, керував транспортним засобом Jeep Grand Cherokee, р.н. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння рук, порушення мови). Від проходження огляду для визначення стану сп`яніння за допомогою технічного приладу Drager Alcotest на місці зупинки транспортного засобу та від проходження медичного огляду у найближчому закладі охорони здоров`я для визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився. Водія від керування транспортним засобом відсторонено. Проводилась відеофіксація. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що на питання поліцейського відповідав не ОСОБА_1 , а його колеги.
Вказує, що суд помилково зазначив про роз`яснення ОСОБА_1 суті ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки на відеозаписі вбачається, що поліцейські обмежились лише повідомленням про можливість проходження огляду або відмови від проходження, не даючи повного розуміння, яка відповідальність передбачена та які правові наслідки настають у разі недотримання та невиконання вимог ст. 130 КУпАП.
Зауважує, що поліцейський назвав неіснуючу ознаку сп`яніння — почервоніння очей, а через півтори години виявлені додаткові ознаки. Крім того, оголошені ознаки сп`яніння повністю спростовуються відеозаписом, де ОСОБА_1 розмовляє без будь-яких порушень мови та не має жодного вираженого тремтіння пальців рук.
Зазначає, що судом не повною мірою проаналізовано та неправильно надано оцінку діям ОСОБА_1 щодо тривалого ненадання відповіді, оскільки він прагнув отримати інформацію, розуміння законності, а також у випадку проходження огляду хотів, щоб даний огляд було проведено відповідно до порядку із дотриманням процедури. Саме тому ОСОБА_1 , реалізуючи своє право на юридичну допомогу, спілкувався з адвокатом, однак це спілкування розцінене співробітниками патрульної поліції як відмова та ухилення від проходження огляду. При цьому диспозиція ст. 130 КУпАП не містить такого формулювання «ухилення від проходження огляду».
Наголошує на порушенні порядку складання направлення на медичний огляд, оскільки на відеозаписі та у бланку направлення зазначені різні медичні заклади. Чим порушено ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зауважує, що судом не надано оцінки грубим порушенням Інструкції з боку працівників поліції, так, капітан поліції ОСОБА_2 зняв із себе свій портативний реєстратор та закріпив його на одязі капітана поліції ОСОБА_3 .
Також судом не надано оцінки діям капітана поліції ОСОБА_2 , який під час зупинки транспортного засобу не представився, не попередив про проведення відеозапису та належним чином не обґрунтував суть своїх вимог і не роз`яснив причини та підстави для їх виконання.
ОСОБА_1 та його захисник адвокат Черепов П.О. у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду цієї справи. На адресу апеляційного суду надійшли клопотання про проведення судового засідання за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Черепова П.О.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачених процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перешкодам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§§ 66–69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Черепова П.О. на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, п. 42), у якому відображено принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним лише тоді, коли зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належним чином не виконані.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Отже, доведенню підлягають факт керування транспортним засобом з ознаками сп`яніння та факт відмови від проходження відповідного огляду на стан такого сп`яніння. 
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 094578 від 25.11.2025 року; 
- направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до КНП «МЦ ПЛЗ м. Краматорська» у м. Слов`янську від 25.11.2025 року; 
- постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 553461 від 25.11.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн; 
- відеозаписами, зі змісту яких вбачається, що 25.11.2025 року працівниками поліції був зупинений транспортний засіб Jeep Grand Cherokee, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Спілкуючись з водієм, працівник поліції запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager та повідомив, що чек з результатом тестування буде виданий водію. На питання працівника поліції ОСОБА_1 повідомив, що не вживав спиртних напоїв. Інший працівник поліції запитав у водія щодо проходження огляду за допомогою Drager, на що він відповів, що Drager не потрібний. Під час спілкування з водієм у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: почервоніння очей. Надалі ОСОБА_1 пішов телефонувати своєму командиру, а працівники поліції викликали на місце інший екіпаж. Після того як на місце прибуло командування ОСОБА_1 , один із них почав говорити поліцейському, що йому зателефонують для вирішення проблем (36 хв. на відео). Працівник поліції повідомив, що причиною зупинки є те, що водій не ввімкнув покажчик повороту на двох перехрестях. ОСОБА_1 постійно відходив та спілкувався телефоном із командиром. Поліцейський покликав ОСОБА_1 та повідомив про процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці, на що останній відмовився (53:12 хв. на відео). Водію було повідомлено, що за відмову від проходження огляду передбачена відповідальність. Поліцейський знову повідомив, що є три варіанти проходження огляду: перший — на місці зупинки транспортного засобу, другий — у медичному закладі, третій — відмова, наслідком якої є складання протоколу (54:05 хв. на відео). Поліцейський декілька разів звертався до ОСОБА_1 , який знаходився поруч, однак останній не реагував (55:10 хв. на відео). На місце прибув інший екіпаж поліції, з якого підійшов капітан ОСОБА_4 та представився водію (55:26 хв. на відео). Водію повідомлено, що причиною зупинки є неувімкнення покажчика повороту відповідного напрямку, за що передбачено штраф у сумі 510 грн. ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після цього водію повідомлено, що стосовно нього буде складено постанову. ОСОБА_1 повідомлено, що у нього вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, порушення мови (57:11 хв. на відео). Водію було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою алкотестера Drager, на що він повідомив, що спочатку поспілкується, а потім надасть відповідь (57:20 хв. на відео). Водію повторно були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Також його повторно повідомлено про три варіанти проходження огляду та про те, що у разі відмови від огляду буде складено протокол за ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 знову попросив час для обговорення. Поліцейський повідомив, що у водія є 5 хвилин на спілкування і якщо відповіді не буде, то його дії будуть розцінені як ухилення від проходження огляду на місці та в лікарні, на що водій зазначив, що все розуміє (59:17 хв. на відео). Підійшовши до водія з приводу проходження огляду, останній відповів, що ще не готовий відповідати (01:07:50 хв. на відео). Поліцейські знову почали звертатися до ОСОБА_1 , однак останній попросив почекати, на що поліцейський зазначив, що такі дії будуть вважатися відмовою від проходження огляду (01:25:00 хв. на відео). Водія ознайомили зі змістом складеної постанови. ОСОБА_1 знову попросив почекати, оскільки спілкувався з адвокатом, на що йому повторно повідомлено, що такі дії будуть вважатися відмовою від проходження огляду (01:30:23 хв. на відео). Водію повторно запропоновано пройти огляд на місці за допомогою алкотестера Drager, на що він повідомив, що не відмовляється, однак йому потрібно поспілкуватися з адвокатом (01:30:43 хв. на відео). Поліцейські зазначили, що водію було надано достатньо часу. Поліцейський повідомив, що дії ОСОБА_1 розцінені як відмова від проходження огляду на місці, на що останній зазначив, що не відмовлявся. Водію запропоновано пройти огляд у наркологічному закладі, однак він не відповідав та розмовляв телефоном. На питання працівника поліції щодо прибирання приладу Drager ОСОБА_1 зазначав, що не відмовляється. Водію знову запропоновано пройти огляд за допомогою алкотестера Drager, однак він продовжував спілкуватися з адвокатом. Водія було попереджено про відповідальність за порушення вимог п. 2.5 ПДР України та за ст. 130 КУпАП (01:32:55 хв. на відео). Поліцейські повторно запитали щодо проходження огляду за допомогою Drager, на що водій повідомив, що йому потрібно доспілкуватися з адвокатом. Поліцейський пішов складати матеріали. На відеозаписі вбачається, що о 22 годині 56 хвилин поліцейський ознайомив ОСОБА_1 зі змістом протоколу, складеного за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водію було видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом, автомобіль припарковано без порушення вимог ПДР України. 
Так, судом першої інстанції детально досліджено відеозапис поліцейських та викладено його зміст в оскаржуваній постанові, однак зафіксованим обставинам не надано належної оцінки, судом достатньою мірою не проаналізовано дії та поведінку ОСОБА_1 на предмет відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є обов`язковою ознакою інкримінованого адміністративного правопорушення.
Дослідивши відеозапис поліцейських, який є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , апеляційним судом встановлено, що працівниками патрульної поліції було зупинено ОСОБА_1 . Першочергово поліцейський запитав, чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, на що ОСОБА_1 відповів заперечно. Його попросили вийти з автомобіля. У подальшому поліцейський запитав, чи потрібен водію Драгер, на що останній відповів відмовою. Лише після цього поліцейський зазначив, що у ОСОБА_1 наявне почервоніння очей, на що водій повідомив, що є військовослужбовцем, їде по оперативному завданню та не спить другу добу. Через тривалий проміжок часу (близько години) поліцейськими було повідомлено підставу зупинки транспортного засобу та виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропоновано пройти огляд за допомогою газоаналізатора Drager. ОСОБА_1 зазначив, що має необхідність поспілкуватися із колегами з цього приводу, на що поліцейськими зазначено про тривале очікування та повідомлено, що ОСОБА_1 має можливість пройти огляд за допомогою приладу Drager або у медичному закладі, а за відмову від проходження огляду буде складено протокол про адміністративне правопорушення. У свою чергу ОСОБА_1 попросив 20 хвилин часу, на що поліцейський надав 5 хвилин та зауважив, що в разі ненадання відповіді поведінка водія буде сприйматися як відмова від проходження огляду. У подальшому поліцейський зазначив, що час вичерпано, однак ОСОБА_1 зауважив, що не відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, однак йому потрібен час. Поліцейський запитав, чи поїде ОСОБА_1 до наркології, на що останній вказав, що не відмовляється.
У подальшому під час спілкування по телефону ОСОБА_1 доповів абоненту, з яким спілкувався, що працівники поліції повідомили йому про сплив часу та сприйняття його поведінки як відмови від проходження огляду. При цьому інспектор поліції зазначив, що він може пройти огляд зараз, оскільки Drager знаходиться поруч, однак інший інспектор поліції наголосив, що водій відмовився, це зафіксовано на камеру, тому буде складено протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 зазначив, що не відмовляється від проходження огляду, поліцейськими при цьому наголошено, що тоді він повинен пройти огляд зараз, на що ОСОБА_1 , спілкуючись по телефону, зауважив, що йому потрібно дослухати, що говорить абонент, з яким він спілкується (адвокат). На це поліцейський зазначив, що сприймає такі дії як відмову, рішення вже прийнято, та перейшов до етапу складання протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду.
Апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.
Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, що не залишають місця сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», адже таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року (далі - Порядок), та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція).
Так, відповідно до п. 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно з п. 6 розділу ІІ Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність).
Виходячи з наведених норм, пропонуванню пройти огляд на стан сп`яніння повинно передувати виявлення ознак сп`яніння відповідно до переліку, наведеного в Інструкції.
У даному випадку поліцейський одразу після зупинки транспортного засобу, ще до початку спілкування з водієм та перевірки документів, запитав, чи вживав водій алкогольні напої, на що останній зазначив, що не вживав. Після цього інспектор поліції запитав, чи потрібен Драгер. Отже, поліцейським першочергово не встановлено ознак сп`яніння, а запропоновано пройти огляд за допомогою приладу Драгер. Лише після цього поліцейським наголошено на ознаках сп`яніння та вкотре запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння.
Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Отже, під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейський має висунути вимогу пройти огляд у закладі охорони здоров`я в разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду.
У даному випадку ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та не проходив його для встановлення певних результатів, з якими він міг не погодитися. Отже, у поліцейського були відсутні повноваження щодо висунення вимоги пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Більше того, поліцейський не висунув ОСОБА_1 вимогу пройти огляд у закладі охорони здоров`я, а лише проінформував його про можливість пройти огляд за допомогою приладу Драгер або у медичному закладі. При цьому після констатації, на думку поліцейського, відмови водія від проходження огляду за допомогою приладу Драгер, оскільки інспекторами поліції зауважувалось, що Драгер є в наявності та ОСОБА_1 може пройти огляд, останній перейшов до складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Водночас, з урахуванням констатації відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер, як про це наголошували працівники поліції, останні, порушуючи вищенаведені вимоги Інструкції та КУпАП, не висунули вимогу щодо проходження огляду у закладі охорони здоров`я.
На переконання апеляційного суду, попереднє інформування про можливість пройти огляд у медичному закладі без попередньої відмови ОСОБА_1 проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу не можна вважати дотриманням вищенаведених норм закону.
У даному випадку поліцейськими не дотримано певного алгоритму проведення огляду, передбаченого Інструкцією, оскільки ОСОБА_1 одразу запропоновано пройти огляд за допомогою приладу Драгер, у подальшому наголошено на ознаках сп`яніння, запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, проінформовано про можливість пройти огляд як за допомогою газоаналізатора, так і у медичному закладі, у подальшому неодноразово висунуто вимогу пройти огляд за допомогою газоаналізатора Драгер та через зволікання з відповіддю констатовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння без висунення вимоги пройти огляд у закладі охорони здоров`я, яка має слідувати виключно після відмови водія пройти огляд на місці зупинки автомобіля або у разі незгоди з результатами проведеного огляду.
Більше того, для твердження про порушення п. 2.5 ПДР України необхідна наявність беззаперечної відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння.
Працівники поліції, не впевнившись у безсумнівності відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, констатували порушення ним п. 2.5 ПДР України та наголосили на складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Водночас ОСОБА_1 неодноразово зауважував, що не відмовляється пройти огляд на стан сп`яніння, однак змушений погодити вказані дії, оскільки перед цим ОСОБА_1 повідомив працівників поліції, що є військовослужбовцем та виконує оперативне завдання, яке не підлягає розголошенню. Більше того, під час телефонної розмови, у момент цитування зауважень працівників поліції, один із інспекторів поліції зазначив, що ОСОБА_1 може зараз пройти огляд за допомогою приладу Драгер, водночас інший інспектор вказав, що водій відмовився від його проходження, що зафіксовано на відеокамеру, після чого працівники поліції перейшли до складання протоколу.
Отже, за наявності заяв ОСОБА_1 про відсутність відмови від проходження огляду, на думку апеляційного суду, не можна поза розумним сумнівом стверджувати про безсумнівну відмову від такого проходження в розумінні положень п. 2.5 ПДР України.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Відповідно до п. 21 розділу ІІІ Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
На переконання апеляційного суду, такі дії працівників поліції, які виразились у неузгодженості їхніх дій, констатації відмови водія від проходження огляду, якої фактично не було, тоді як поведінка водія поза розумним сумнівом не свідчила про таку відмову, а також у недотриманні порядку проведення огляду, регламентованого КУпАП та Інструкцією, свідчать про формальне проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , що беззаперечно вказує на порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , передбаченого ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 09 листопада 2015 року.
Суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності, та навести у своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження й оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п. 65 рішення від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних і допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей та є таким, що змусив би особу утриматися від прийняття рішення у питаннях, які мають для неї найбільш важливе значення.
Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного й неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають стосунок до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву у доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, а єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, була та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не становить імперативного факту доведеності її вини та не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.
Апеляційним судом встановлено, що матеріалами справи поза розумним сумнівом не доведено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є обов`язковою ознакою інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Працівники поліції провели огляд з порушенням вимог закону, обмежились лише формальним складанням протоколу та інших документів, до яких внесено відомості, що не підтверджуються фактичними обставинами.
Такі дії працівників поліції, недотримання процедури та порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є істотним порушенням передбаченого Інструкцією порядку проходження водієм транспортного засобу огляду, виключають доведеність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За наведених вище обставин суд доходить висновку про відсутність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням інспектором поліції порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі. Рішення національного суду повинно містити мотиви, достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», пп. 29–30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без їх повторення.
У зв`язку зі встановленням відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення через порушення порядку та, відповідно, недійсність проведення огляду на стан сп`яніння інші доводи апеляційної скарги апеляційним судом не перевіряються.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України.
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган. Разом із тим особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до вчинення правопорушення.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).
З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б беззаперечно доводили факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.
У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення у діях ОСОБА_1 заслуговують на увагу.
За вказаних обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА