Справа № 750/5795/26
Провадження № 2/750/3080/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого судді Крапивного Б.В.,
за участю секретаря Буглака А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и в:
У травні 2026 року адвокат Усенко Михайло Ігорович в інтересах ТОВ «Фінансова Компанія «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1352642 від 16.02.2020.
Позов обґрунтовано тим, що 16.02.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1352642 з використанням інформаційно-комунікаційної системи. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у сумі 10000 грн і мав сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку із чим виникла заборгованість в сумі 28645 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу становить 9000 грн; сума заборгованості за відсотками – 17645 грн; сума заборгованості за комісією за видачу кредиту – 2000 грн. 16.11.2020 між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги 52-МЛ, відповідно до умов якого позивач отримав від ТОВ «Мілоан» право вимоги, у тому числі, за кредитним договором від 16.02.2020 № 1352642, укладеним з відповідачем. Окрім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат, в які включено витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.06.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 20.07.2026.
08.06.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній не визнав позовні вимоги та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки, на переконання відповідача, строки позовної давності закінчилися; суму заборгованості та витрати на правничу допомогу позивача нараховано необґрунтовано. Того ж дня від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких, окрім зазначених у відзиві аргументів, останній вказав, що позивачем не надано доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором № 1352642.
01.07.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній позовні вимоги підтримав у повному обсязі; заперечив закінчення строків позовної давності; вказав на укладення кредитного договору відповідно до вимог законодавства України та наголосив про правильність процедури переходу права вимоги за кредитним договором до позивача. 
02.07.2026 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому останній просив відмовити у задоволенні позивних вимог, застосувавши позовну давність.
У судове засідання сторони не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи без їхньої участі. 
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
16.02.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1352642 (далі – Договір).
Згідно з п. 1.1 Договору позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк, визначений п. 1.3. Договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.
За змістом п.п. 1.2 – 1.4 Договору сума кредиту становить 10000 грн; кредит надано на 30 днів, з 16.02.2020; термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 17.03.2020.
Відповідно до п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua.
Пунктом 2.2.1. Договору передбачено, що позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, визначених цим договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Зі змісту відзиву на позовну заяву відповідачем не заперечується укладення зазначеного кредитного договору. При цьому в укладеному договорі сторонами визначено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування. Отже, сторонами дотримано вимоги щодо форми такого договору, досягнуто згоди щодо істотних умов договору кредитування.
Отже, 16.02.2020 внаслідок укладення вказаного кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 виникло кредитне правовідношення, за яким ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати кредит ОСОБА_1 , а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти на визначених у договорі умовах. Проте, за твердженнями позивача зобов`язання, які виникли у відповідача після укладення цього кредитного договору, ним не виконувались, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з цим позовом. 
У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено вимогу щодо відмови у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строків позовної давності.
Надаючи оцінку цим вимогам відповідача, суд звертає увагу на наступне.
Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). 
Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
У даному випадку строк позовної давності слід обчислювати з 18.03.2020, тобто з наступного дня після спливу встановленого Договором строку його виконання (17.03.2020), про що правильно зазначив у відзиві на позов відповідач. Однак, твердження відповідача щодо закінчення строку позовної давності саме 18.03.2023 є хибним, з огляду на наступне.
За змістом п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, дію якого неодноразово продовжено до 30.06.2023.
Окрім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії», а Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.2025, вказаний пункт розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), введено воєнний стан з 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалася та який триває на час розгляду справи.
З огляду на викладене, строки позовної давності, передбачені, у тому числі, ст. 257 ЦК України, у період з 12.03.2020 по 04.09.2025 продовжували свою дію, а отже позовна давність для пред`явлення позовних вимог у даному випадку не закінчилась; твердження відповідача щодо їх закінчення прямо суперечать наведеним вище законодавчим положенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу позивачем надано копію платіжного доручення № 15333192 від 16.02.2020 щодо перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 10000 грн; призначення платежу: «кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно договору 1352642».
Згідно з абз. 35 п. 1.4 глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22, яка діяла на час створення вказаного розрахункового документу, платіжне доручення – це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.
Платіжне доручення № 15333192 від 16.02.2020 сформовано та підписано посадовою особою з прикладенням печатки ТОВ «Мілоан». Водночас, матеріали справи не містять відомостей щодо фактичного виконання цього розрахункового документу, зокрема, платіжне доручення не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи щодо проведення платежу; зазначений номер карткового рахунку (№ НОМЕР_1 ) є неповним, зазначено п`ятнадцять символів карткового рахунку замість шістнадцяти. Також до позовної заяви додано відомості про щоденні нарахування та погашення за Договором, які по своїй суті є розрахунком заборгованості, сформованим самим ТОВ «Мілоан», а тому вони не можуть вважатися належним доказом виконання останнім своїх зобов`язань за Договором щодо надання відповідачу кредиту.
Крім того, ні кредитний договір, ні графік платежів, як додаток до нього, а також виписка з особового рахунку за Договором, не містять реквізитів банківського рахунку, на який ТОВ «Мілоан» мало перерахувати кредитні кошти в сумі 10000 грн відповідачу ОСОБА_1 .
При відкритті провадження у справі судом задоволено клопотання представника позивача щодо витребування в АТ КБ «Приватбанк» доказів, а саме інформації про надходження на рахунок банківської картки № НОМЕР_2 коштів в розмірі 10000 грн в період з 16.02.2020 по 23.02.2020.
22.06.2026 до суду надійшла інформація з АТ КБ «Приватбанк» від 15.06.2026 № 20.1.0.0.0/7-260610/82862, за змістом якої банк не може надати витребувану інформацію, оскільки за наданими відомостями не вдалось ідентифікувати вказану в ухвалі особу; відомості для запиту судом взято з клопотання представника позивача про витребування доказів.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17). 
За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною ч. 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно зі ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
З огляду на викладене, позивачем до суду не надано належні докази виконання ТОВ «Мілоан» своїх зобов`язань за кредитним договором № 1352642 від 16.02.2020, а саме перерахування на рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 10000 грн; позивачем не надано доказів належності карткового рахунку, зазначеного в платіжному дорученні № 15333192 від 16.02.2020, відповідачу.
Окрім того, за твердженням позивача ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 1352642 від 16.02.2020 на підставі Договору відступлення прав вимоги 52-МЛ від 16.11.2020, що заперечив відповідач, вказавши на відсутність доказів відступлення права вимоги. 
Надаючи оцінку твердженням сторін щодо відступлення первісним кредитором права вимоги на користь позивача, суд зважає на таке. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Пунктом 3.2.6 Договору передбачено, що ТОВ «Мілоан» має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника.
Судом встановлено, що 16.11.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» дійсно укладено Договір відступлення прав вимоги 52-МЛ.
Згідно з п.п. 1.1, 1.2 вказаного Договору на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.
Відповідно до п. 6.2.3 зазначеного Договору факторингу права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає в тому, що в конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 761/33403/17).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 та у постанові від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21.
Таким чином, права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
Зважаючи, що для відступлення права вимоги необхідним є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, що не було доведено позивачем належними та допустимими доказами під час судового розгляду, відсутні підстави вважати, що він набув права вимоги до ОСОБА_1 на підставі договору відступлення прав вимоги.
З огляду на викладене, зважаючи на не доведення позивачем надання відповідачу кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору, невиконання якого він оспорює, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, покладаються на позивача.
Зважаючи на прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, судові витрати, а саме судовий збір та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, слід покласти на позивача. 
Керуючись ст.ст. 141, 142, 258, 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, м. Львів, код ЄДРПОУ 35234236;
Відповідач – ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя          Б.В. Крапивний