ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.07.2026 Справа № 914/60/26 
місто Львів 
Господарський суд Львівської області у складі судді Юлії СУХОВИЧ, за участі секретаря судового засідання Ольги КРАВЕЦЬ, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи 
за позовом Керівника Жовківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі 
позивача Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, місто Рава Руська, Львівський район, Львівська область 
відповідача Торгового підприємства “РАВЧАНКА”, місто Рава Руська, Львівський район, Львівська область 
про стягнення 222 369,90 грн безпідставно збережених коштів.

За участі представників сторін:
від прокуратури Цинайко Наталія Іванівна– представник прокуратури;
від позивача не з`явився;
від відповідача Усачук Андрій Васильович- адвокат (ордер на надання правової допомоги серія ВК №1198841 від 21.01.2026, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1858 від 26.06.2020).

ВСТАНОВИВ 
У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за позовом Керівника Жовківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області до Торгового підприємства “РАВЧАНКА” про стягнення 222 369,90 грн з яких безпідставно збережені кошти в сумі 146 600,00 грн, інфляційні втрати в сумі 60 033,49 грн та 3% річних в сумі 15 736,41 грн.
Хід розгляду справи викладено у наявних в матеріалах ухвалах суду та відображено протоколах судових засідань.
Представник прокуратури в судове засідання 08.07.2026 для розгляду справи по суті з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити повністю.
Позивач явки повноважного представника в судове засідання 08.07.2026 не забезпечив, проте, 18.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява (вх.№7726/26) в якій вказано, що позивач позов підтримує в повному обсязі та просить суд проводити розгляд справи без його участі за наявними матеріалами. 
Відповідач у судове засідання 08.07.2026 для розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву (вх.№12189/26 від 30.04.2026).
Відповідно до частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Суд, враховуючи належне повідомлення позивача про дату судового засідання, клопотання про розгляд справи без участі позивача, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, а також враховуючи, що явка представників сторін в засідання обов`язковою не визнавалась, не вважає відсутність представника позивача перешкодою для вирішення спору по суті. 
Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено. 
У судовому засіданні 08.07.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Суть спору та правова позиція сторін.
Правова позиція учасників справи.
Правова позиція прокурора. 
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що прокуратурою проведено вивчення законності в сфері дотримання вимог законодавства щодо повноти та своєчасності сплати пайових внесків на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, за результатами якого встановлено факт безпідставного збереження коштів пайової участі при будівництві нежитлової будівлі по вулиці 22-Січня, 1-А , в місті Рава-Руська Львівського району Львівської області. 
Торговим підприємством «РАВЧАНКА» здійснювалось будівництво об`єкту з 17.07.2018 по 28.05.2022, проте, станом на 09.12.2025 не було сплачено до місцевого бюджету кошти пайової участі у зв`язку з розпочатим у 2018 році будівництвом; згідно із декларацією про готовність до експлуатації об`єкта вартість будівництва становить 3 665 000 ,00 грн., тому розмір пайової участі за будівництво об`єкту складає 146 600,00 грн (4%).
Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області (позивач), не зверталася до суду з позовом про стягнення з Торгового підприємства «РАВЧАНКА» безпідставно збережених коштів у сумі 146 600,00 грн.
Також за прострочення виконання зобов`язання прокурор заявив до стягнення 60 033,49 грн інфляційних втрат та 15 736,41 грн 3% річних.
Таким чином, прокурор просить суд стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти в сумі 146 600,00 грн, інфляційні втрати в сумі 60 033,49 грн та 3% річних в сумі 15 736,41 грн.
Правова позиція позивача.
Позивач явки повноважного представника в судові засідання не забезпечив, проте, 18.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява (вх.№7726/26) в якій зазначив, що позивач позов підтримує в повному обсязі та просить суд проводити розгляд справи без його участі за наявними матеріалами. 
Правова позиція відповідача.
Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (вх.№ 12189/26 від 30.04.2026).
Зокрема, відповідач не визнає позовних вимог в частині здійснення розрахунків та заявлених сум.
Відповідач стверджує, що розрахунок позивача не відповідає Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» та не враховує рішення органу місцевого самоврядування щодо розміру пайової участі.
Застосування 4% є неправомірним, оскільки рішенням органу місцевого самоврядування був встановлений «плаваючий» відсоток, який залежить від ряду факторів, закон прямо надає пріоритет локальним актам, що полегшують фінансове навантаження на забудовника.
Відповідач вважає, що нарахування потрібно було здійснювати на підставі Положення «Про пайову участь замовників у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Рава-Руська» затвердженого рішенням LVI -сесії VII демократичного скликання Рава-Руської міської ради №5 від 05.03.2020. 
Заявлена до стягнення сума пайової участі є необґрунтованою, оскільки вона перевищує встановлений законом граничний рівень та ігнорує пріоритетність меншої ставки, визначеної органом місцевого самоврядування, що робить вимогу у такому обсязі протиправною. Крім того, розрахунок здійснений без урахування правил, чинних на момент введення об`єкта в експлуатацію, а також без застосування передбачених місцевим рішенням коригуючих коефіцієнтів, що призвело до безпідставного завищення суми.
Нарахування 3% річних та інфляційних втрат є похідним від основного зобов`язання. Оскільки основна сума боргу не була визначена позивачем згідно з формулою пункту 4.4.4 положення, відповідач не може вважатися таким, що прострочив виконання.
Відповідач провів свій розрахунок, відповідно до якого сума пайового внеску може становити 70 631,88 грн, 7 581,81 грн 3% річних та 28 924,14 грн інфляційних втрат. 
Враховуючи вищенаведене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.
Обставини встановлені судом. 
Жовківською окружною прокуратурою Львівської області проведено вивчення законності в сфері дотримання вимог законодавства щодо повноти та своєчасност ісплати пайових внесків на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, за результатами якого встановлено підстави для представництва інтересів держави щодо стягнення з Торгового підприємства «РАВЧАНКА» безпідставно збережених коштів пайової участі при будівництві нежитлової будівлі по вулиці 22-Січня, 1-А у місті Рава-Руська, Львівського (Жовківського до 19.07.2020) району Львівської області.
17.07.2018 на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва зареєстровано дозвільний документ ДІАМ України повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ЛВ 061181980284 замовнику Торгового підприємства «РАВЧАНКА» на будівництво нежитлової будівлі по вулиці 22-Січня 1А у місті Рава-Руська Жовківського району Львівської області з класом наслідків СС1.
Відповідно до відомостей з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Державною інспекцією архітектури та містобудування України замовнику зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта №ІУ101220518617 від 18.05.2022 щодо будівництва нежитлової будівлі за адресою: вулиця 22-Січня 1-А у місті Рава-Руська Жовківського району Львівської області,загальна кошторисна вартість будівництва становить 3 665 000,00 тис.грн. 
Згідно із техніко-економічними показниками за результатами технічної інвентаризації вказаної нежитлової будівлі, за сертифікатом №ІУ101220518617 від 18.05.2022 загальна площа нежитлової будівлі становить 1921,4 кв.м. 
Відповідно до зазначених дозволів на виконання будівельних робіт, сертифікатів про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом згаданих об`єктів, замовником їх будівництва є Торгове підприємство «РАВЧАНКА».
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 №132-ІХ (набрав чинності 17.10.2019) виключено статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою до 01.01.2020 передбачалося зобов`язання замовника будівництва взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування грошових коштів до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до місцевого бюджету.
17.07.2018 Державною інспекцією архітектури та містобудування України видано дозвіл на виконання будівельних робіт №ЛВ 061181980284.
18.05.2022 Державною інспекцією архітектури та містобудування України зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта №ІУ101220518617, клас наслідків СС1.
Замовником будівництва (Торговим підприємством «РАВЧАНКА») в сертифікаті про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів від 18.05.2022 загальна кошторисна вартість будівництва складає 3665000,00 грн.
Торгове підприємство «РАВЧАНКА не зверталося до Рава Руської міської ради (позивача) із заявою про визначення розміру пайової участі.
Пайова участь не сплачувалася відповідно до пункту 13 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».
Торгове підприємство «РАВЧАНКА розпочало будівництво та зобов`язане було сплатити пайовий внесок до прийняття об`єкта в експлуатацію, але не зробило цього, внаслідок чого безпідставно зберегло кошти за рахунок органу місцевого самоврядування.
Рава Руською міською радою (позивачем) проведено розрахунок пайового внеску із врахуванням зазначеної суми вартості будівництва 3 665 000,00 грн., зазначеною замовником будівництва у сертифікаті про прийняття в експлуатацію закінчених об`єктів від 18.05.2022, з врахуванням розміру пайової участі, який протягом 2020 року замовники будівництва перераховують до місцевого бюджету для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту – для нежитлових будівель та споруд 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.
Покликаючись на положення абзацу 2 пункту 2 розділу II, пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» прокурор зазначає, що обов`язком, а не правом, замовника об`єкта будівництва є сплата пайового внеску до місцевого бюджету для створення і розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту.
Величина пайового внеску складає 3 665 000,00 грн х 0,04 % = 146 600,00 грн. 
Крім того, прокурор нарахував 60 033,49 грн інфляційних втрат та 3 % річних в сумі 15 736,41 грн за період з19.05.2022 по 15.12.2025. 
Прокурор просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти в сумі 146 600,00 грн, інфляційні втрати у сумі 60 033,49 грн та 3% річних у сумі 15 736,41 грн.
Щодо подання позову прокурором суд зазначає наступне.
Зі змісту листа Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області міської ради №1976/03.01.22 вих. від 05.09.2025 від 17.11.2025, отриманого прокуратурою в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», вбачається, що, незважаючи на обізнаність про порушення Торгового підприємства “РАВЧАНКА” вимог закону та умов договору, міською радою не вжито жодних заходів, спрямованих на захист інтересів держави в особі територіальної громади у спірних правовідносинах.
Статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем і відповідачем, зокрема звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування, питання припинення правовідносин засобами цивільно-правового реагування, радою не вирішувалось.
При поданні позову керівником Жовківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, він належним чином обґрунтував порушення інтересів держави, дотримався порядку передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».
На думку суду прокурором дотримано встановлену частиною 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” процедуру, що в силу положень статей 44, 53 Господарського процесуального кодексу України наділяє прокурора процесуальною дієздатністю. 
Висновки суду.
Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Предметом позовних вимог є вимога про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.
Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (закон № 132-IX) врегулював відповідні правовідносини у пункті 2 розділу ІІПрикінцеві та перехідні положеннята установив, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку, зокрема:
- розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (підпункт 1 частини 2);
-замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва (підпункт 3 частини 2);
-пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію (підпункт 4 частини 2).
При цьому договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання (частина 1).
Тобто, відповідно до внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» змін, з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх повного виконання, є лише договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року (ч. 1 п. 2 розділу ІІПрикінцеві та перехідні положення закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні»).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 виклала висновок щодо вирішення правової проблеми, пов`язаної з застосуванням норм права до правовідносин, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір.
В постанові від 04.04.2024 № 923/1306/21 Верховний Суд зазначив, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Відтак, норми абзацу першого та другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.02.2024 у справі № 910/20216/21).
Враховуючи, що у цій справі будівництво об`єкту розпочато у 2018 році, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21 та від 23.05.2024 у справі № 915/149/23.
Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області у листі №1976/03.01-22 вих. від 05.09.2025 на запит Жовківської окружної прокуратури від 27.08.2025 ВИХ.№ 14.53/05 зазначила, що відповідачем кошти пайової участі до місцевого бюджету не сплачувалися та позивач не володіє інформацією щодо причин не укладення до 01.01.2020 року та у наступних роках договору про пайову участь. 
У постановах від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22 та від 15.08.2024 у справі № 914/2145/23 Верховний Суд зазначив, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог пп. 3 абз. 2 п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.
Відповідно достатті 5 Цивільного кодексу Україниакти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.
Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.
Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.
Стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу Українизабудовник стає власником забудованого об`єкта, а отже, і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.
Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після втрати нею чинності.
Крім того, пунктом 2 розділу ІІПрикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 01.01.2020. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в розвитку інфраструктури населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договору під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.
У зв`язку з несплатою пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту відповідачем, право органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.
У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першоїстатті 1212 Цивільного кодексу України.
Згідно з положеннямистатті 1212 Цивільного кодексу Україниособа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Положенняглави 83 Цивільного кодексу Українизастосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2статті 1212 Цивільного кодексу України).
Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського судуу постанові від 22.10.2024 у справі № 911/2871/23 зазначив, зокрема, що відповідно до частин 1 та 2статті 1212 Цивільного кодексу Україниособа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положеньглави 83 Цивільного кодексу України
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Отже, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 дійшов висновку, що законодавець під час внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (шляхом виключення статті 40вказаного законуна підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні) чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме:
-договори пайової участі, укладені до 01.01.2020 на підставі вимог статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, залишались дійсними та підлягали до їх повного виконання і після виключення вказаної статті (абзац 1 пункту 2 Розділу ІІПрикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».). Тобто істотні умови, зокрема щодо розміру пайової участі, строку сплати пайової участі, відповідальності сторін, які відповідно до закону підлягали врегулюванню у таких договорах, залишались незмінними;
- якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та, оскільки з 01.01.2020 встановлений статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавець визначив нормативне регулювання таких правовідносин, зокрема, абзацом 2 пункту 2 Розділу ІІПрикінцеві та перехідні положенняЗакону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».
Отже, розмір та порядок пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту без відповідної вказівки у законі не можуть по-новому визначатись нормами абзацу 2 пункту 2 Розділу ІІПрикінцеві та перехідні положенняЗакону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», якщо відповідні істотні умови були визначені укладеним до 01.01.2020 договором про пайову участь, який згідно з абзацом 1 вказаного пункту розділу ІІПрикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», є дійсним та продовжує свою дію до моменту його повного виконання.
Передбачений вказаною нормою порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: (1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; (2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Тож у вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:
- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; - для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Отже, для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Такі висновки Верховного Суду відповідають загальним принципам рівності та справедливості, спрямовані на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності») обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі.
Водночас у вказаній постанові Верховний Суд також зауважив, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставістатті 1212 Цивільного кодексу України.
Аналогічні за змістом правові висновки наведені Верховним Судом у постановах від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21 та від 20.08.2024 у справі № 910/7707/19.
У даній справі прокурор звернувся до господарського суду з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі замовника у розвитку населеного пункту на підставістатті 1212 Цивільного кодексу України, і вказаний спосіб захисту є належним.
Зважаючи на встановлення на підставі наданих прокурором доказів, які свідчать про закінчення відповідачем будівництва спірного об`єкту у 28.05.2022 році, водночас відсутності укладення ним з позивачем договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту до 01.01.2020, суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин норм абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», які встановлюють розмір та порядок пайової участі замовників будівництва.
Жовківською окружною прокуратурою встановлено, що всупереч вимогам вищевказаного законодавства, замовником Торговим підприємством «Равчанка» нежитлової будівлі на вулиці22-Січня, 1-А, у місті Рава-Руська Львівського району Львівської області, не сплачено до місцевого бюджету кошти пайової участі.
18.05.2022 відповідно до відомостей з порталу Єдиної державної електронної системи у сферібудівництва. Державною інспекцією архітектури та містобудування України замовнику зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта №ІУ101220518617 від 18.05.2022 щодо будівництва нежитлової будівлі за адресою: вулиця 22-Січня 1-А у місті Рава-Руська Жовківського району Львівської області
У постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, зазначено, що прийняття об`єкта в експлуатацію є строком з якого вважається, щозабудовник порушує зазначені зобов`язання, а саме перерахування до місцевогобюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту.
При цьому, Торгове підприємство «Равчанка» не зверталося до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, як уповноваженого органу на проведення розрахунків розміру пайових внесків, із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва нежитлової будівлі за адресою: вулиця 22-Січня 1-А у місті Рава-Руська Жовківського району Львівської області.
Абзацом 2 пункту 2 розділу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні »встановлено розмір пайової участі, який протягом 2020 року замовники будівництва перераховують до відповідного місцевого бюджету для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, - для нежитлових будівель та споруд – 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
Розмір (величину) пайової участі замовника будівництва позивачем визначено відповідно до кошторисної вартості будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво, що відповідає вимогам законодавства та судової практики з вказаних питань.
Відповідно до розрахунку позивача, відповідач безпідставно зберіг кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, відтак заборгованість відповідача станом на момент прийняття рішення (08.07.2026) складає 146 600, 00 грн та підлягає до стягнення.
Щодо заперечень відповідача стосовно суми пайового внеску, суд зазначає наступне.
Відповідач вважає, що нарахування пайового внеску потрібно було здійснювати на підставі Положення «Про пайову участь замовників у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Рава-Руська» затвердженого рішенням LVІ сесії VII демократичного скликання Рава-Руської міської ради №5 від 05.03.2020, а застування 4 % розміру пайової участі є неправомірним.
Відповідач, як це визначено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», який набрав чинності 17.10.2019, не звертався до Рава-Руської міської ради із заявою про нарахування пайового внеску, як замовнику будівництва у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.
За приписами п.п. 1 п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування. 
В даному випадку, законодавець визначив можливість застосування розміру пайової участі затвердженого рішенням органу місцевого самоврядування, вказавши на критерії застосування такого розміру: рішення органу місцевого самоврядування яким визначено такий розмір має бути чинним станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" (тобто станом на 17.10.2019); такий розмір має бути меншим ніж розмір визначений на підставі норм Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні". 
Для правильного розрахунку розміру пайової участі необхідним є встановлення наявності чинного на час набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (17.10.2019) рішення органу місцевого самоврядування, яким установлено менший розмір пайової участі, ніж розмір, визначений пп. 1 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».
Станом на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», діяло Положення про пайову участь замовників у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Рава–Руська затверджене рішенням Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області ІV сесії VII демокартичного скликання від 05.02.2016 (далі по тексту - Положення 2016 року). Положення 2016 року долучив до матеріалів справи відповідач.
Згідно п.п.4.4.1 п.4.4 Положення 2016 року величина пайової участі у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури (ПВ) визначається за формулою для нежитлових будівель та споруд: 
ПВ=0,1*К3*Кінв* К5*ЗКВ, 
де ПВ – розмір пайової участі у грошовому вимірі, грн; 
0,1 (10%) – граничний розмір пайової участі замовника на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури згідно частини 6 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності; 
К3 - зональний коефіцієнт (таблиця 2 додаток 1 до цього Положення);
Кінв - коефіцієнт, що враховує обсяги інвестицій (таблиця 3 додаток 1 до цього Положення);
К5 - коефіцієнт, що враховує загальну площу об`єкта (таблиця 4 додаток 1 до цього Положення);
ЗКВ – загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта.
Як вбачається із Положення 2016 року граничний розмір пайової участі замовника на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури для нежитлових будівель та споруд становив 10%.
Водночас Положення 2016 року, яке діяло станом на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» було прийняте на підставі частини 6 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності, який втратив чинність. 
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» набрав чинності 17.10.2019, а Положення «Про пайову участь замовників у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Рава-Руська» затверджене рішенням Рава-Руської міської ради №5 від 05.03.2020.
Враховуючи те, що Положення «Про пайову участь замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Рава-Руська» від 05.03.2020 не існувало станом на дату набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», таким чином застосуванню підлягає розмір визначений п.п. 1 п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».
Отже позивачем, при обрахунку суми пайового внеску правомірно застосовано розмір пайової участі для нежитлових будівель та споруд 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, відповідно до положення п.п. 1 п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».
Щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Статтю 625 Цивільного кодексу України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України. Відтак, положення розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України).
Отже, дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Тому, в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених коштів, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 04.05.2022 у справі №925/683/21, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач, як замовник будівельних робіт без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе кошти, тобто відповідачем порушено позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського судуу складі Верховного суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 зазначено, що право вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. 
Відповідачу нараховано 60 033,49 грн інфляційних втрат та 15 736, 41 грн 3% річних за період з 19.05.2022 по 15.12.2025. 
Судом перевірено розрахунок трьох процентів річних, інфляційних втрат та встановлено, що позивач три проценти річних в сумі 15 736, 41 грн та інфляційні втрати в сумі 60 033,49 грн нарахував правильно, отже вони підлягають стягненню. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду Львівською обласною прокуратурою було сплачено судовий збір в сумі 2 668,44 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3576 (внутрішній номер 474520294) від 22.12.2025. 
Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 668,44грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на відповідача. 
Керуючись статтями 2, 73, 74, 77-79, 86, 129, 233, 237, 238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ 
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Торгового підприємства “РАВЧАНКА” (80316, Львівська область, Львівський район, місто Рава-Руська, вулиця Коновальця Є., будинок10; ідентифікаційний кодюридичної особи 32813172) на користь Львівської міської ради (79006, Львівська область, місто Львів, площа Ринок, будинок 1; ідентифікаційний код юридичної особи 04055896) до місцевого бюджету на користь Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області (80316, Львівська область, Львівський район, місто Рава-Руська, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 3, ідентифікаційний код юридичної особи 04056256) 146 600,00 грн безпідставно збережених коштів, 60 033,49грн інфляційних втрат, 15 736,41 грн 3 % річних.
3. Стягнути з Торгового підприємства “РАВЧАНКА” (80316, Львівська область, Львівський район, місто Рава-Руська, вулиця Коновальця Є., будинок 10; ідентифікаційний код юридичної особи 32813172) на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, місто Львів, проспект Шевченка,17/19, ідентифікаційний код юридичної особи 02910031, банк платника Державна казначейська служба України, місто Київ, UA138201720343140001000000774) 2 668,44 грн сплаченого судового збору.
4. Накази видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили. 

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені статтями 256,257 Господарського процесуального кодексу України

Повне рішення 
складено 17.07.2026. 

Суддя Сухович Ю.О.