П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/35249/25	

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
Дата і місце ухвалення: 11.03.2026р., м. Одеса 

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів : Тарновецького І.І.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому просив суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 нарахувати та виплати одноразову грошову допомогу за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до Реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, затвердженого постановою КМУ від 11.02.2025р. №153;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до Реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, затвердженого постановою КМУ від 11.02.2025р. №153.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову військової частина НОМЕР_1 у визнанні права ОСОБА_1 на отримання грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених), передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025р. №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 вчинити дії щодо виплати ОСОБА_1 грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених), передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025р. №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», з урахуванням вимог Окремого доручення Міністра оборони України від 26.09.2025р. №5601/уд.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 11.03.2026р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не правильно застосовано положення абзацу 2 пункту 4 Постанови №153, який містить чітку та вичерпну умову: право на винагороду мають особи, які «проходять військову службу» станом на дату набрання чинності постановою (13.02.2025р.). ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією, з 14.03.2024р. звільнений з військової служби за станом здоров`я (пп. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») та виключений зі списків особового складу. Таким чином, оскільки позивач не проходив військову службу станом на 13.02.2025р., тому він не набув права на грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025р. №153. Позивач не підпадає під умови експериментального проекту, метою якого є підвищення мотивації до подальшого проходження служби, а не здійснення «ретроспективної» виплати колишнім військовослужбовцям.
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що військова частина не має права на власний розсуд розширювати коло отримувачів, встановлене КМУ. Окреме доручення Міністра оборони України №5601/уд від 26.09.2025р. прямо підтверджує, що право на винагороду мають ті, хто проходив службу станом на 13.02.2025р.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим 28.07.2015р. Суворовським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області.
Згідно відомостей військового квитка серії НОМЕР_4 від 08.07.2022р., на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022р., ОСОБА_1 12.03.2022р. призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_5 , де проходив службу до 13.03.2023р.
На момент призову ОСОБА_1 виповнилось 22 роки.
У період з 14.03.2023р. по 01.07.2023р. позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 , а у період з 02.07.2023р. по 14.03.2024р. - у військовій частині НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_7 від 21.02.2023р.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_5 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, від 12.03.2023р. вих.№1/62/146 ОСОБА_1 у період з 11.08.2022р. по 09.12.2022р., з 11.12.2022р. по 31.12.2022р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в населених пунктах Новоочаків, Явкине Миколаївської області. Комишани, Інгулець Херсонської області.
Згідно свідоцтва про хворобу №335, затвердженого постановою ВЛК №637 від 29.11.2024р., захворювання ТАК пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 17-а, графи II Розкладу хвороб позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Позивач перебував на обстеженні і лікуванні: КНП ООМЦПЗ OOP у період з 28.09.2023 по 26.01.2024р.
Згідно витягу з наказу командира військової частин НОМЕР_2 №75 від 14.03.2024р. молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 №18-РС від 11.03.2024р. у відставку за п.п. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) та виключено із списків особового складу військової частини. 
Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» від 12.08.2025р. підтверджено, що щодо ОСОБА_1 відсутні відомості про притягнення до кримінальної відповідальності; про наявність незнятої чи непогашеної судимості; про розшук.
07.09.2025р. ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025р. №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Листом від 10.10.2025р. №1604/9686 командування військової частини НОМЕР_1 повідомило позивача про неможливість прийняття позитивного рішення щодо нарахування і виплати йому грошової винагороди, передбаченої Постановою №153, оскільки військовослужбовець був звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 11.03.2024р. №18-РС та виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 14.03.2024р. Зазначено, що право на винагороду, передбачену Постановою №153, які проходили військову службу станом на 13.02.2025р. (дату набрання чинності Постановою) або після цієї дати. 
Вважаючи протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до постанови КМУ від 11.02.2025р. №153 ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що Постанова №153 не містить жодних обмежень чи застережень відносно отримання одноразової грошової винагороди колишніми військовослужбовцями за умови дотримання інших, передбачених вказаною Постановою, умов. Суд зазначив, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби з незалежних від нього обставин, а саме: за станом здоров`я у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходження військової служби. А відтак, за висновками суду, позивач підпадає під категорію осіб, визначених у абзаці третьому пункту 4 Постанови №153. Тлумачення абзацу 3 пункту 4 Постанови №153 у вузькому значенні, тобто лише відносно військовослужбовців, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, але за умови проходження ними військової служби (тобто визнання таких осіб придатними до військової служби) на час прийняття Постанови, буде дискримінаційним відносно осіб, які отримали захворювання, пов`язане із проходженням військової служби та є непридатними до військової служби з незалежних від них обставин.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває на дату розгляду даної справи.
Отже, на території України діє особливий період.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025р. №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» вирішено погодитись з пропозицією Міністерства оборони стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану.
Пунктом 4 Постанови №153 установлено, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу; проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”; проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
У свою чергу, відповідно до пункту 1 Порядку №153 цей Порядок визначає механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Як визначено пунктом 2 Порядку №153, під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років.
Також, пункт 13 Порядку №153 визначає, зокрема, що однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше шести місяців за сукупністю протягом дії контакту.
Таким чином, кваліфікуючими умовами для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку п. 4 постанови КМУ від 11.02.2025р. №153 є одночасна сукупність таких факторів як: 
1) належність здобувача виплати до осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил; 
2) призов або прийняття здобувача виплати на військову службу після оголошення воєнного стану у віці до 25 років; 
3) безпосередня участь особи у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою;
4) відсутність притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності під час проходження військової служби, а також діючих дисциплінарних стягнень.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином України; у віці до 25 років проходив службу в ЗСУ; приймав безпосередню участь особи у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців; відсутні відомості про притягнення його до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної відповідальності.
Спірним питанням у даній справі є наявність у позивача права на отримання грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025р. №153, як особи, звільненої з військової служби у відставку Збройних Сил України за станом здоров`я, відповідно до п.п. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до набрання чинності вказаною Постановою.
Відповідач наполягає на тому, що в ситуації позивача не дотримана одна обов`язкова умова, яка передбачена Постановою № 153, а саме: проходження військової служби станом на дату набрання чинності Постановою №153.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про відсутність у позивача правових підстав для отримання одноразової грошової винагороди, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025р. №153, оскільки станом на дату набрання чинності вказаною Постановою ОСОБА_1 вже не був особою рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, не проходив військову службу, з якої був звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 №18-РС від 11.03.2024р. у відставку за п.п. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).
Абзац 2 пункту 4 Постанови №153 містить чітку та вичерпну умову: право на винагороду мають особи, які «проходять військову службу» станом на дату набрання чинності Постановою (13.02.2025).
Колегія суддів звертає увагу на мету прийняття Постанови №153, яка відображена в її назві – «експериментальний проект щодо підвищення мотивації до проходження... військової служби». За своєю правовою природою ця одноразова винагорода є спеціальним заохочувальним інструментом державної політики, розробленим для залучення нових людських ресурсів (зокрема, молоді до 25 років, яка не підлягає примусовій мобілізації) до лав Збройних Сил України в умовах існуючої повномасштабної агресії.
Отже, держава, реалізуючи свою дискрецію, спрямувала ці кошти на стимулювання тих громадян, волевиявлення яких стати на захист країни сформувалося безпосередньо під час воєнного стану і які продовжують проходження служби. 
Експериментальний проект, запроваджений Постановою №153, має легітимну мету – підвищення мотивації до подальшого проходження служби в бойових умовах. Виплата винагороди діючим військовослужбовцям переслідує мету стимулювання до продовження служби, тоді як виплата колишнім військовослужбовцям такої мети не досягає
А відтак, на думку колегії суддів, на позивача, який звільнений з військової служби за рік до набрання чинності Постановою №153, не розповсюджуються положення експериментального проекту, впровадженого у 2025 році.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ознак дискримінації по відношенню до позивача. Суд враховує, що ОСОБА_1 має посвідчення Учасника бойових дій (серія НОМЕР_7 ), звільнення у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, дає йому право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Відсутність додаткової виплати, встановленої для діючих військовослужбовців у рамках експериментального проекту, не створює дискримінації у розумінні ст.14 Конвенції.
Також, у цій справі відсутнє «правомірне сподівання» позивача на отримання виплати за Постановою №153, оскільки вказана Постанова була прийнята після звільнення ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я, на момент звільнення позивача такий нормативно-правовий акт не існував, а тому він не міг добросовісно розраховувати на виплату, яка ще не була введена.
Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що постановлене Одеським окружним адміністративним судом рішення від 11.03.2026р. підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії справ незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року скасувати.
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.В. Бойко	
Судді	  	І.І. Тарновецький   О.А. Шевчук