Справа № 486/1153/23
Провадження № 2/486/57/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 року м. Південноукраїнськ 
Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Волощук О.О.,
за участю секретаря судового засідання Грабовської А.Д., 
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяних злочином.
Позовні вимоги мотивує тим, що 14.02.2023 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області ухвалено вирок у кримінальному провадженні №12021153120000160 яким ОСОБА_2 визнано винним у тому, що10.05.2021 близько 20 год. 40 хв біля під`їзду АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинив сварку з ОСОБА_4 , під час якої на ґрунті особистих неприязних відносин перебуваючи зверху, наніс не менше трьох ударів кулаками рук в область голови, спричинивши середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді перелому скроневого відростку величної кістки з права з викривленням носової перетинки, після чого наніс ще один удар правою ногою в область обличчя, спричинивши ОСОБА_4 , тілесне ушкодження у вигляді суцільного крововиливу на нижній повіці правого ока, на спинці носу, верхньому та нижньому повіці лівого ока з крововиливом у видиму склеру лівого ока та набряком м`яких тканин в ділянці лівої щоки, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Вказаним вироком за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, йому призначено покарання у вигляді 1 року 6місяців позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк – 1 рік. Позивач зазначає, що спричиненням тілесних ушкоджень, потерпілому завдано матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням в сумі 326,16 грн. Окрім того, спричиненням тілесних ушкоджень, потерпілому була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болі, тривалому лікуванні від безпідставно спричинених тілесних ушкоджень, протиправної поведінки щодо нього, а також шкоду діловій репутації потерпілого, оскільки він працює старшим майстром, має підлеглих і йому необхідно було щоденно з ними контактувати з слідами побоїв на обличчі, а також щоденно відвідувати оперативні наради у керівництва цеху, що дуже негативно вплинуло на його авторитет в колективі. Також тривале лікування сліди побоїв на обличчі суттєво вплинуло на його авторитет і соціальні зв`язки в родині, з друзями. Моральна шкода, яка заподіяна потерпілому оцінюється в 50000,00 гривень. Тому, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 326,16 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2023 справу розподілено судді Савіну О.І.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026 справу розподілено судді Волощук О.О. 
Ухвалою суду від 23.02.2026 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 31.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті.
Відзив на позовну заяву відповідач не подавав.
В судовому засіданні 14.07.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.
Відповідач та його представник позов визнали частково. Представник зазначив, що в частині вимоги про стягнення матеріальної шкоди погоджується, проте, вважає розмір моральної шкоди, визначений позивачем завищеним та таким, що не підтверджується доказами у справі.
В судовому засіданні 14.07.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення, яке протокольною ухвалою постановив проголосити 17.07.2026 о 9:30.
Суд, розглянувши подані докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14.02.2023 року у справі № 486/1263/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ст. ст. 75 КК України та призначено йому покарання у виді одного року шість місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.
Вироком встановлено, що ОСОБА_2 10.05.2021, близько 20 год. 40 хв., знаходячись неподалік під`їзду АДРЕСА_1 , вчинив сварку з ОСОБА_4 , під час якої, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи небезпечний характер свого діяння, передбачаючи характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, перебуваючи зверху ОСОБА_4 , наніс не менше трьох ударів кулаками рук в область голови останнього, спричинивши середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді перелому скроневого відростку величної кістки з права з викривленням носової перетинки, після чого наніс ще один удар правою ногою в область його обличчя, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді суцільного крововиливу на нижній повіці правого ока, на спинці носу, верхньому та нижньому повіці лівого ока з крововиливом видиму склеру лівого ока та набряком м`яких тканин в ділянці лівої щоки.
У даному кримінальному проваджені ОСОБА_4 визнаний потерпілим.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, враховуючи визначений ч.6 ст.82 ЦПК України принцип обов`язковості обвинувального вироку суду у питанні вини відповідача, позивач у силу того, що цивільний позов у рамках вказаного вище кримінального провадження не заявляв, правомірно звернувся до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_2 і саме він має нести відповідальність за завдану позивачу майнову та моральну шкоду.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Частиною 7 ст. 128 КПК України визначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення.
Належність та допустимість доказів визначають ст. ст. 77,78 ЦПК України.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно консультативного висновку спеціаліста, пацієнту ОСОБА_4 встановлений діагноз: стан після травми (14.05.2021) у вигляді перелому правої величної кістки, викривлення носової перетинки, гострий риніт, гематома лівої щоки.
Внаслідок отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 були понесені витрати на лікування та придбання ліків в розмірі 326,16 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи квитанціями.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності, за наявності вироку суду відносно ОСОБА_2 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, та вироком суду встановлено факт заподіяння кримінальним правопорушенням шкоди потерпілому ОСОБА_4 , вирок суду набрав законної сили, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню.
У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначено у статті 23 ЦК України.
Так, згідно положень ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, а також у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вчиненням відповідачем кримінального правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, їх тривалості, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Моральна шкода завдана позивачу полягає у душевних хвилюваннях та стражданнях, емоційному стресі, яких він зазнав у зв`язку з вчиненням протравних дій відповідача. Суд також враховує і тривалість заподіяння позивачу моральної шкоди.
Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. 
Відтак, суд вважає за доцільне визначити розмір моральної шкоди, завданої позивачу, в розмірі 10000 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.
Даний розмір відшкодування завданої злочином моральної шкоди, на думку суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні та відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при поданні позовної заяви, позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 220,1 грн. (20,5%)
Керуючись ст.ст. 4, 12, 76 81, 223, 258, 259, 263-265, 268, 274-279,354, 355 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) заподіяну шкоду у розмірі 10326 (десять тисяч триста двадцять шість) гривень 16 (шістнадцять) копійок, з яких: 326,16 грн. матеріальна шкода та 10000,00 грн. моральна шкода.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 220 (двісті двадцять) гривень 10 (десять) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.О. Волощук