Дата документу 25.08.2026 Справа № 2-258/11

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 2-258/11 
Провадження №22-ц/807/1522/26
Провадження №22-ц/807/1522/26-2 
Головуючий в 1-й інстанції – Геєць Ю.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача | Кухаря С.В.,
суддів: | Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,
секретар | Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Андрюшиної Марини Веніамінівни на: 
-ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2026 року, постановлену у місті Запоріжжі, у справі за заявою ОСОБА_1 , стягувач – Акціонерне товариство «ОТП Банк», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню; 
-ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2026 року, постановлену у місті Запоріжжі, у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України», ОСОБА_1 , Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович, про заміну сторони виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2026 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зазначивши стягувача – Акціонерне товариство «ОТП Банк», заінтересованих осіб: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича. На думку заявниці, після повернення виконавчого листа у вересні 2015 року повторно його було пред`явлено до виконання лише у лютому 2020 року, тобто після спливу трирічного строку, який не поновлювався, а тому право на примусове виконання рішення було втрачено. З огляду на це заявниця просила визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2026 року заяву ОСОБА_1 , стягувач – акціонерне товариство «ОТП Банк», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.

У березні 2026 рокуТовариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, зазначивши заінтересованих осіб: Акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України», ОСОБА_1 , Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича. Заяву мотивувало тим, що на підставі договорів відступлення права вимоги та договору факторингу до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшли права вимоги за кредитним договором, а відтак і право стягувача у виконавчому провадженні № 62551309, у зв`язку з чим просило замінити Акціонерне товариство «ОТП Банк» його правонаступником.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2026 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», заінтересовані особи - Акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України», ОСОБА_1 , Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович про заміну сторони виконавчого провадження, задоволено.
Замінено Акціонерне товариство «ОТП Банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» у виконавчому провадженні № 62551309 відкритому на підставі виконавчого листа виданого 04.05.2011 року за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2011 року по справі № 2-258/11.

Не погоджуючись з ухвалами суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Андрюшиної Марини Веніамінівни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2026 року та ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2026 року, прийняти рішення, яким заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити, а заяву про заміну сторони виконавчого провадження залишити без задоволення.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 432 ЦПК України та безпідставно дійшов висновку про неможливість вирішення в порядку цієї норми питання щодо пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Апелянт вважає, що виконавчий лист був повторно пред`явлений до примусового виконання після спливу встановленого законом строку, який не поновлювався, у зв`язку з чим право на його примусове виконання втрачено, а виконавчий лист підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. З огляду на це апелянт також вважає безпідставною заміну стягувача у виконавчому провадженні, оскільки за відсутності належного до виконання виконавчого документа правові підстави для процесуального правонаступництва відсутні, а тому просить скасувати обидві ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтовані та законні рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Судом першої інстанції встановлено, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», третя особа управління Національного банку України в Запорізькій області про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, залишено без задоволення. 

Зустрічний позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, задоволено. 

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 535 914 грн. 14 коп., судовий збір у розмірі 1 700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а всього стягнуто суму у розмірі 537 734 грн. 14 коп.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. від 13.07.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 62551309, де боржником зазначено ОСОБА_1 , стягувачем AT «ОТП Банк».

18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг» було укладено Договір відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за реєстр.№ 1677. Відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором, № ML-303/101/2007 від 27.09.2007 року перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг».

03.12.2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором № CNL-201/128/2007 від 04.10.2007 року перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Таким чином, відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з боржником, а також новим стягувачем у виконавчому провадженні.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що питання дотримання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання не входить до предмету врегулювання ст. 432 ЦПК України, та має вирішуватися або в межах виконавчого провадження, або шляхом оскарження дій виконавця. Крім того, заявницею не доведено та не надано доказів, що саме в рамках даного виконавчого листа, виконанні зобов`язання боржника перед стягувачем. 

Задовольняючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив із того, що до заявника на підставі договорів відступлення права вимоги перейшли права кредитора за спірним зобов`язанням, виконавче провадження є відкритим, а тому наявні правові підстави для заміни первісного стягувача його правонаступником.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частинах 1, 3 статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до частини першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

У справі що розглядається рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2011 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 535 914 грн. 14 коп., судовий збір у розмірі 1 700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а всього стягнуто суму у розмірі 537 734 грн. 14 коп, не виконано. Вказане рішення набрало законної сили , не скасовано, не втратило статусу обов`язкового до виконання.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. від 13.07.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 62551309 за вказаним рішенням, де боржником зазначено ОСОБА_1 , стягувачем AT «ОТП Банк».

Таким чином, на примусовому виконанні знаходиться виконавчий документ, який боржником не виконано, рішення, за яким видано виконавчий документ набрало законної сили та обов`язкове до виконання, при цьому питання щодо строку пред`явлення виконавчого документа до виконання вирішено приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження і не оскаржено боржником у справі. 

Крім того, колегія суддів зауважує, що процесуальним законодавством передбачено порядок поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, тому навіть встановлення факту пропуску такого строку не може бути єдиною і безумовною підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Зважуючи на вказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

За змістом частини першої статті 512 ЦК України відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У разі заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 (провадження № 61-46230св18),та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18), постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 148/809/14-ц (провадження № 61-14577св21).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг» було укладено Договір відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за реєстр.№ 1677. Відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором, № ML-303/101/2007 від 27.09.2007 року перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг».

03.12.2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором № CNL-201/128/2007 від 04.10.2007 року перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Як вірно вказав суд першої інстанції, до заявника на підставі договорів відступлення права вимоги перейшли права кредитора за спірним зобов`язанням, виконавче провадження є відкритим, а тому наявні правові підстави для заміни первісного стягувача його правонаступником.

Таким чином, ухвала Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2026 року у цій справі постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не встановлено.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвали суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для їх скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Андрюшиної Марини Веніамінівни залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2026 року у цій справі залишити без змін.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2026 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 серпня 2026 року.

Головуючий С. В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова

Г.С. Подліянова