Справа № 459/404/26 
Провадження № 2/459/154/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області
в складі: головуючого – судді Новосада М.Д., 
з участю секретаря судових засідань Фецан Ю. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Шептицький за правилами спрощеного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2026 року представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 104021466 від 29.10.2022 в розмірі 45375 грн, вирішити питання судових витрат, які включають сплачений судовий збір в сумі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.10.2022 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» укладений Договір про споживчий кредит № 104021466, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Договір укладено у вигляді електронного документа у відповідності до ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Вказує, що кредитодавцем були перераховані кошти відповідачу, відповідно до умов п.2.1 Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти зареєстрованої останнім в Особистому кабінеті та визначеної в Кредитному договорі. Однак, відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк встановлений Кредитним договором. 
Зазначає, що 29.08.2023 між Первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги 104-МЛ/Т від 29.08.2023, за умовами якого відбулося відступлення права грошової вимоги по відношенню до осіб, визначених в реєстрі боржників, в тому числі і за Кредитним договором № 104021466 від 29.10.2022.
Сума заборгованості відповідача становить 45375 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту – 15000 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків – 28875 грн; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту – 1500 грн.
Ухвалою від 13.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
13.05.2026 надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача зазначив, що 29.10.2022р. ОСОБА_1 дійсно отримував кошти від ТзОВ «Мілоан» у розмірі 15000 грн, які вже в грудні цього року повернув. Щодо нарахування процентів, вказав, що ОСОБА_1 в період із лютого 2022 року до 12 серпня 2023 року перебував на військовій службі по мобілізації, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони, в ході несення військової служби, отримав поранення, внаслідок чого визнаний інвалідом ІІ групи, відтак, вважає, що відносився до категорії осіб, які мають пільги, встановлені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно якого військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Між цим зазначив, що про вказані обставини ОСОБА_1 повідомляв первісного кредитора.
У судове засідання учасники не з`явилися.
Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, при цьому зазначивши про підтримання позовних вимог, просить позов задовольнити.
Представник відповідач свої доводи відносно позову висловив у відзиві на такий. 
Відповідно до реч.2 ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
З`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що 29.10.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 104021466, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором V32797.
Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у розмірі 15 000 грн строком на 105 днів, з яких пільговий період складає 15 днів і завершується 13.11.2022 та поточний період становить 90 днів та завершується 11.02.2023 (п.1.2., 1.3., 1.3.1., 1.3.2. договору)
Пунктами 1.5.2, п.1.5.3. договору визначено, що проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 3375 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 40500,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Відповідно до п. 2.1 договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .
Позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, визначених в п.1.5.1-1.5.3 договору, в один із термінів (дат) вказаних в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2 в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору (п.2.2.1).
Згідно п. 2.4.1 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення згідно п.1.4 договору.
З довідки про ідентифікацію вбачається, що акцепт договору позичальником здійснено підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора V32797.
До матеріалів позову долучено відомості про щоденні нарахування та погашення та виписку з особового рахунку за кредитним договором, згідно якої заборгованість відповідача становить 45375 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту – 15000 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків – 28875 грн; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту – 1500 грн.
29.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т, згідно якого ТОВ «Мілоан» відступило, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги кредитора за кредитними договорами.
04.02.2025 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено додаткову угоду до договору про відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т від 29.08.2023 року, якою внесено зміни в додаток № 1 до договору - форму реєстру боржників.
Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників від 29.08.2023, ТОВ «Мілоан» передав, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв реєстр боржників кількістю 2532.
Згідно платіжної інструкції № 72489 від 29.08.2023, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» 1 042 764,06 грн плати за відступлення права вимоги згідно договору відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т.
Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т від 10.09.2025, ТОВ «Мілоан» відступив ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 104021466 на загальну суму заборгованості 45375 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту – 15000 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків – 28875 грн; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту – 1500 грн.
Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Для підписання договору № 104021466 від 29.10.2022 ОСОБА_1 було використано електронний підпис з одноразовим ідентифікатором " V32797" відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
Таким чином, суд вважає, що між сторонами був укладений електронний договір кредиту, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 15000 грн, що останнім визнано у відзиві на позов, на умовах, вказаних в Договорі.
Позивач, пред`являючи позов про стягнення заборгованості за кредитним договором № 104021466 від 29.10.2022, зазначив, що як правонаступник первісного кредитора, набув права вимоги за таким.
Відповідно до п.1 ч.1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
До матеріалів справи долучено копію договору відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т, додаткову угоду до договору про відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т від 29.08.2023, акт прийому-передачі реєстру боржників від 29.08.2023, платіжну інструкцію № 72489 від 29.08.2023, витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т від 10.09.2025.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором, оскільки ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» надано належні та допустимі докази відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення та виписки з особового рахунку за кредитним договором, заборгованість за кредитним договором № 104021466 від 29.10.2022 становить 45375 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту – 15000 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків – 28875 грн; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту – 1500 грн.
Як вбачається із меморіального ордеру, відомостей про щоденні нарахування, ОСОБА_1 17.12.2022 сплатив заборгованість за кредитним договором № 104021466 в розмірі 15000 грн, які були зараховані первісним кредитором на сплату процентів по кредиту. 
Заперечуючи відносно позову, сторона відповідача вказала, що відповідач повернув тіло кредиту у повному обсязі. Заперечивши нарахування відсотків зазначив про те, що є військовослужбовцем, покликався на пункт 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який вказує про звільнення даної категорії осіб від обов`язку щодо сплати відсотків за отриманими кредитами.
Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
В ст. ст. 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в чинній редакції) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (яка діяла на момент укладання кредитного договору у редакції від 25.08.2022 року) передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
З аналізу вказаної норми права (в чинній редакції та редакції на час укладання кредитного договору) вбачається, що пільги щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій за договорами кредиту мають такі категорії військовослужбовців:
- які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову;
- інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції або у відсічі збройної агресії рф проти України.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Ст.3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
У ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
В матеріалах справи містяться копії документів, що підтверджують перебування відповідача на військовій службі з липня 2022 року по 12 серпня 2023 року, а саме: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №219 від 09.11.2022, витяг з наказу командира корпусу резерву сухопутних військ Збройних Сил України №137-РС від 12.08.2023, посвідчення серії НОМЕР_3 , згідно якого ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- осіб з інвалідністю внаслідок війни від 13.03.2024, які у своїй сукупності свідчать про проходження відповідачем військової служби, лікування та відставку за станом здоров`я з виключенням з військового обліку.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений 29.10.2022, при тому, на той час, відповідач був військовослужбовцем Збройних Сил України, який безпосередньо приймав участь у бойових діях під час особливо періоду. Відповідно до копії посвідчення, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.
З врахуванням викладеного, суд вважає, що ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Збройних Сил України не повинні були нараховуватися проценти за кредитним договором, оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (як в чинній редакції так і редакції на час укладання договору та нарахування відсотків), оскільки він брав безпосередню участь у захисті країні під час повномасштабного вторгнення після 24 лютого 2022 року. Це право активується з першого дня такої участі і зберігається на весь подальший час служби під час дії особливого періоду.
Оскільки відповідач звільнений від сплати відсотків на підставі п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту за Кредитним договором в розмірі 1500 грн, суд зазначає наступне.
Згідно з умовами пункту 1.5.1 договору комісія за надання кредиту: 1500,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч.2 ст.8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч. ч.1,2,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Аналіз умов Договору свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 1500 грн, встановлена в п. 1.5.1 Договору, є платою безпосередньо за надання кредиту позичальнику.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. 
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що положення щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1500 грн суперечить положенням ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вищезазначеної заборгованості за комісією за надання кредиту. 
Як вбачається із наявного в матеріалах справи меморіального ордеру, ОСОБА_1 17.12.2022 на погашення заборгованості за кредитним договором №104021466 сплачено 15000,00 грн помилково зараховано позивачем на погашення відсотків , тому такі кошти слід віднести на погашення тіла кредиту за кредитним договором №104021466, що свідчить про відсутність заборгованості.
За наведених обставин, у задоволенні позову слід відмовити через його необґрунтованість із вищезазначених підстав.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, в силу вимог ст.141 ЦПК Україна, судові витрати слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в: 

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, м. Львів) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ), про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне рішення складено 11.09.2026. 

Суддя: М. Д. Новосад