Справа № 359/422/26
Провадження № 2-а/359/31/2026

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Муранова-Лесів І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення –
В С Т А Н О В И В :
21.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськраойнного суду Київської області з адміністративним позовом про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.01.2026 №2124 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. та закриття провадження у справі (а.с.1-3).

Позов обґрунтований наступним. Позивач зазначає, що 19.12.2025 був затриманий працівниками поліції та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де щодо нього складено протокол № 2124 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 2124 від 01.01.2026 його визнано винним у тому, що він, як військовозобов`язаний, у семиденний строк не став на військовий облік за місцем проживання, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Позивач вважає постанову протиправною, посилаючись на те, що під час розгляду справи не були встановлені всі фактичні обставини. Зазначає, що був зареєстрований у м. Нова Каховка Херсонської області, яке з 24.02.2022 перебуває під тимчасовою окупацією, у зв`язку з чим вимушено залишив місце проживання та з 27.07.2022 постійно проживає у м. Бориспіль як внутрішньо переміщена особа.

На думку позивача, постанова винесена після закінчення строку накладення адміністративного стягнення, встановленого ст. 38 КУпАП. Крім того, під час складання протоколу він повідомляв, що є особою з інвалідністю II групи довічно, має обмеження здатності до спілкування та контролю поведінки, потребує постійного стороннього догляду, не працює та отримує лише соціальну допомогу, у зв`язку з чим просив звільнити його від адміністративної відповідальності або застосувати усне зауваження чи попередження, однак ці обставини враховані не були.

Також позивач зазначає, що ч. 3 ст. 210-1 КУпАП набрала чинності лише 19.05.2024, тоді як він проживає у м. Бориспіль з 27.07.2022, тому не міг бути притягнутий до відповідальності за нормою, яка на той час не діяла. Вважає, що у його діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, а закон, який погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Посилаючись на ст. 62 Конституції України, ст.ст. 38, ч. 3 ст. 210-1, 247 КУпАП, просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 01.01.2026 № 2124 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням штрафу у розмірі 17000,00 грн. та закрити провадження у справі.
Ухвалою від 22.01.2026 було відкрито провадження у вказаній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, до участі у справі в якості другого відповідача залучено: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.14-16).

24.03.2026 до суду надійшов відзив від представника ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.23-27). У відзиві ІНФОРМАЦІЯ_6 просить відмовити у задоволенні позову, вважаючи його необґрунтованим.

Відповідач зазначає, що 19.12.2025 під час звірки військово-облікових даних за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (ІКС «Оберіг») встановлено, що позивач, прибувши до нового місця проживання, у семиденний строк не став на військовий облік, чим порушив вимоги ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з чим щодо нього складено протокол про адміністративне правопорушення № 2124.

За даними відповідача, позивач проживає у м. Бориспіль як внутрішньо переміщена особа з 27.07.2022, тому був зобов`язаний стати на військовий облік до 02.08.2022, однак цього не зробив. Зазначені обставини, на думку відповідача, підтверджуються протоколом, витягом з ІКС «Оберіг», довідкою внутрішньо переміщеної особи та матеріалами відеофіксації.

Відповідач вказує, що у поясненнях до протоколу позивач повідомив, що не став на військовий облік через наявність інвалідності II групи за психічним захворюванням. Разом із тим, надані ним документи про встановлення II групи інвалідності довічно не підтверджують неможливість усвідомлювати свої дії чи керувати ними, а відеозапис складання протоколу свідчить, що позивач надавав чіткі відповіді на поставлені питання та усвідомлював свої дії.

Відповідач зазначає, що 01.01.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 винесено постанову № 2124 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення штрафу. Посилається на положення ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вважаючи, що позивач порушив вимоги законодавства про військовий облік в особливий період.

Вказує, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи відповідно до ст. 277-2 КУпАП, що підтверджується його підписом у протоколі та матеріалами відеофіксації.

З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч.2 вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 

В силу вимог ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Встановлено, що 01 січня 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було винесено Постанову №2124 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказаною постановою позивача ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративногоправопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (а.с.4-5, 28-29).

За змістом оскаржуваного постанови розгляд справи здійснювався за відсутності позивача. Копія постанови йому не вручалася, та згідно із відміткою на постанові була надіслана йому поштою 08.01.2026 (а.с.29).

За змістом оскаржуваної постанови зазначено, що відповідальним виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим солдатом ОСОБА_3 , 19.10.2025 складено відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , протокол про адміністративне правопорушення №2124 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, суть якого полягає у наступному.

19.12.2025 о 17 год. 07.хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 під час проведення звірки військово-облікових даних за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (ІКС «Оберіг») виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , в семиденний строк не став на облік за місцем проживання (порушення ст..37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, надала наступні пояснення до протоколу: «я не став на облік, тому що я інвалід другої групи по психічному захворюванню».

Також зазначено, що за результатами вивчення матеріалів адміністративної справи встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 під час дії в Україні особливого періоду змінив місце проживання та в семиденний строк з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 для взяття на військовий облік, а саме: попереднє місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (довідка ВПО №3249-5001924012 від 27.07.2022). 

Згідно ч.3 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.

Військовозобов`язаний ОСОБА_1 , зобов`язаний був у 7-ми денний строк з дня зміни місця проживання прибути до ТЦК та СП за місцем проживання з військово-обліковим документом та документом, що посвідчує його особу, з метою взяття його на військовий облік за фактичним місцем проживання, проте вказаного обов`язку не виконав. При цьому 7-ми денний строк для вчинення певних дій є присічним, а не вчинення визначених законодавством дій утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП.

Також зазначено, що протоколу про адміністративне правопорушення долучено копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №118479 від 07.11.2023 , згідно з якою ОСОБА_1 надано ІІ групу інвалідності довічно, причина інвалідності : загальне захворювання.

Як зазначено у постанові, враховуючи викладене, відсутність належних підстав для закриття справи у відповідності до п.3 ч.1 ст.247 КУпАП, а також те, що правопорушення є триваючим, зроблено висновок, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив вимоги ч.3 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пп.7 п.1 додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 №1487. 

При цьому зазначено, щодо відповідальність за встановлене правопорушення передбачена ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також, що обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, не встановлено.

Суд звертає увагу, оскаржувана постанова містить суперечливі твердження про встановлення факту вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУрАП, та про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Так, відповідно до долученої сторонами копії протоколу про адміністративне правопорушення №2124 від 19.12.2025, складеного відповідальним виконавцем адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим солдатом ОСОБА_3 , встановлено, що 19.12.2025 о 17 год. 07.хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 під час проведення звірки військово-облікових даних за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (ІКС «Оберіг») виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 в семиденний строк не став на облік за місцем проживання (порушення ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»), чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП.

Також за змістом протоколу вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться до 16 год. 00хв. 01.01.2026 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , кабінет №8, а також вручено його копію (а.с.6, 31).

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 надав власноручні пояснення: «я не став на облік, тому що я інвалід другої групи по психічному захворюванню». 

Згідно із довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3249-5001924012 від 27.07.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_1 , - має фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 (а.с.8). 

Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія АВ №1118479 від 07.11.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , встановлено другу групу інвалідності довічно, причина інвалідності – загальне захворювання.

Відповідно до висновків лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розгляду №6062 від 05.12.2023, № 3023 від 10.06.2024, №2020 від 28.05.2025 (а.с.10,11,12), ОСОБА_4 , як інвалід ІІ групи внаслідок психічного розладу потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ч. 1 ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 3 ст.210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 

Натомість статтею 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

У тому числі згідно з ч. 3 ст.210 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Обидві норми є банкетними, при їх застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Згідно з ч.3 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.

У разі декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на підставі відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі, надісланих органами реєстрації через Єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ України до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до абз. 11 ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває до цього часу.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі одержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З огляду на викладене, притягнення позивача за ч.3 ст.210-1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку є помилковим та не відповідає суті викладеного в протоколі та в самій оскаржуваній постанові порушення правил військового обліку, вчиненого в особливий період, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210 КУпАП.

Встановлено, що відповідач притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та яка не відповідає змісту складеного протоколу та мотивувальній частині постанови суті щодо виявленого порушення правил військового обліку, вчиненого в особливий період, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210 КУпАП.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити, зокрема, обставини, встановлені при розгляді справи, та нормативний акт, який передбачає відповідальність за відповідне адміністративне правопорушення. Постанова, яка містить взаємовиключні посилання на різні склади адміністративних правопорушень, не відповідає зазначеним вимогам.

Суд звертає увагу, що саме протокол про адміністративне правопорушення визначає межі адміністративного обвинувачення, в межах яких здійснюється розгляд справи. Притягнення особи до відповідальності за іншою статтею КУпАП, ніж та, яка зазначена у протоколі, без складання нового протоколу та без надання особі можливості надати пояснення щодо іншої правової кваліфікації, суперечить вимогам статей 245, 268, 280 КУпАП.

За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити законність застосування відповідачем норм матеріального права, оскільки оскаржувана постанова не дозволяє встановити, за який саме склад адміністративного правопорушення особу було притягнуто до адміністративної відповідальності. Усунення таких недоліків шляхом їх самостійного виправлення судом означало б фактичну зміну правової кваліфікації діяння, що виходить за межі повноважень суду під час перегляду постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно з вимогами ч.3 ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Судом встановлено, що адміністративне правопорушення було виявлено відповідачем 19 грудня 2025 року, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №2124 та не заперечується сторонами.

Відповідно до частини п`ятої статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

На момент ухвалення судом цього рішення тримісячний строк, протягом якого могло бути накладено адміністративне стягнення за правопорушення, яке, на думку відповідача, було виявлено 19.12.2025, сплинув.

Отже, навіть у разі скасування оскаржуваної постанови направлення справи на новий розгляд не призведе до відновлення порушених прав позивача, оскільки відповідач позбавлений можливості повторно вирішити питання про притягнення його до адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строків, установлених статтею 38 КУпАП.

За таких обставин належним способом захисту порушеного права позивача є скасування постанови із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведені вимоги ст.ст. 247, 288, 293 КУпАП, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 9, ч. 3 ст. 286 КАС України, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача слід закрити у вз`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Дотримання позивачем строків звернення до суду, протягом десяти днів з дня вручення йому копії постанови, яка йому була направлена засобами поштового зв`язку, відповідачем не оспорюється. Доказів, які б доводили протилежне відповідачем не надано.

В силу вимог ст..5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільненій від сплати судового збору, інші документально підтверджені судові витрати відсутні.

В силу вимог ст.139 КАС України понесені позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового сплати судового збору підлягають відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 74-77, 122, 123, 139, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 №2124 від 01.01.2026 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду, або через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня підписання (проголошення) судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, та у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Муранова-Лесів