Справа № 638/21781/26
Провадження №1-кп/638/2146/26
В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
10 вересня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова 
у складі головуючої судді     ОСОБА_1 
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника- адвоката ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 12026221240000565 від 16 липня 2026 року стосовно
ОСОБА_4  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Затишшя Фрунзенського району Одеської області, громадянки України, українки, офіційно не працюючої, з середньою освітою, перебуває у цивільному шлюбі, має неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , хронічні захворювання та інвалідності спростовує, в силу ст. 89 КК України раніше не судима, зареєстрованого місця мешкання не має, фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
15 липня 2026 року близько 19:00, більш точний час у ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_4 , перебувала за місцем свого проживання
за адресою: АДРЕСА_1 , а саме у альтанці на території домоволодіння, де разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , розпивали спиртні напої.
У цей час ОСОБА_7 став дорікати та повчати ОСОБА_4 у побутових питаннях, у зв`язку з чим між ними виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_7 завдав долонею лівої руки два удари по обличчю ОСОБА_4 та кинув мобільний телефон останньої на землю. Після цього ОСОБА_7 вийшов із альтанки та попрямував усередину будинку. На ґрунті виниклих неприязних відносин, будучи обуреною діями ОСОБА_7 , у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та утримуючи у правій руці кухонний ніж, який перед цим взяла зі столу в альтанці, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень
 ОСОБА_7 , попрямувала всередину будинку, а саме до сходинкового майданчика, де перебував ОСОБА_7 . Перебуваючи біля сходинкового майданчика позаду ОСОБА_7 та тримаючи у правій, затиснутій у кулак, руці кухонний ніж, розташований лезом донизу, ОСОБА_4 умисно завдала останньому не менше п`яти ударів ножем у ділянку задньої поверхні тулуба.
У наслідок зазначених умисних дій ОСОБА_4 , заподіяла ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді одного сліпого проникаючого колото-різаного поранення правої половини грудної клітки
по задній поверхні в проекції 7–8 міжребер`я, рановий канал якого спрямований згори донизу та проникає у праву плевральну порожнину; одного сліпого проникаючого колото-різаного поранення правої половини грудної клітки по задній поверхні в проекції 4–5 міжребер`я, рановий канал якого спрямований згори донизу та проникає у праву плевральну порожнину; одного сліпого проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки по задній поверхні в проекції 7–8 міжребер`я по біляхребцевій лінії, що проникає у ліву плевральну порожнину; одного сліпого проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки по задній поверхні в проекції 3-го міжребер`я по біляхребцевій лінії, що проникає у ліву плевральну порожнину, а також одного сліпого непроникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки по задній поверхні в ділянці верхнього краю лопатки.
Вищевказані проникаючі колото-різані поранення грудної клітки
за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння. Непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але менше ніж 3 тижні (21 день).
Встановлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії гострого предмета, що володіє колюче-ріжучими властивостями, та могли бути заподіяні 15.07.2026. За своїми характеристиками травмуючий предмет мав плоский клинок із гострим лезом та колючим кінцем, найбільш імовірно ніж. З урахуванням зафіксованих у медичній документації розмірів ран на шкірі
та природної еластичності й скоротливості шкірних покривів ширина клинка
в зоні занурення становила орієнтовно не більше 3–4 см.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого їй діяння та пояснила про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення їй обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України. Розкаялася у скоєнні злочину, та пояснила, що 15 липня 2026 року вона разом з потерпілим зранку поїхали до міста Чугуїв з метою переоформлення телефонної картки потерпілому. Після оформлення картки зайшли до приятеля, погостювали, потім по дорозі відвідали магазин, де придбали алкогольні напої. Повернувшись додому, вечеряли та вживали алкогольні напої у альтанці поруч з домом, після того, як обвинувачена вжила близько одного літру горілки, а потерпілий більше літра горілки, у них виникла сварка на побутовому підґрунті. Потерпілий повчав життя обвинувачену, під час сварки двічі вдарив її долонею по обличчю, а також розбив її телефон, на що вона повернулась до альтанки, де вони вечеряли, взяла ніж, підійшла до потерпілого і завдала його п`ять ножових поранень. Після чого потерпілий почав хрипіти. Вона одразу ж викликала швидку допомогу, яка приїхала та забрала потерпілого. Після чого була викликана поліція, працівники якої приїхали та почали проводити досудове розслідування. Наразі потерпілий почувається нормально, у бесідах не висловлює агресію.Обвинувачена зазначила, що принесла вибачення, не мала на меті позбавляти життя потерпілого, просто хотіла його порізати за образи, які він їй спричинив. Просила суворо не карати, вказала, що зробила висновки з даної ситуації. Визнала провину, зазначила, що зробила неправильно, запевнила, що у подальшому вона не буде вчиняти протиправні дії.
Від потерпілого надійшла заява про відсутність претензій до обвинуваченої ОСОБА_4 .
Показання обвинуваченої є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачена та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежився дослідження доказів допитом обвинуваченої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченої.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченій та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Таким чином ОСОБА_4 скоїла кримінальне правопорушення – злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України тобто – умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Приписами ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).
Судом в умовах повної змагальності процесу досліджені в повному обсязі всі докази, надані обвинувачення, потерпілим, захистом, можливість збирання інших доказів вичерпані, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них доповнень та інших доказів.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
З урахуванням наведеного, оцінивши у сукупності наявні у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, в порядку ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи із засад справедливості, виваженості та неупередженості, керуючись законом, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 121 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд встановив - щире каяття, виклик швидкої допомоги та надання своєчасної медичної допомоги.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, суд вважає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. ст. 27, 29 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, право на захищати життя, свободу та особисту недоторканність, а обов`язок держави права та свободи людини.
Також у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Так, у ч. 1 ст. 62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Цей конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо у тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачена ОСОБА_4 вчинила тяжкий злочин.
У судових дебатах сторона захисту просила призначити покарання ОСОБА_4 з застосуванням ст. 69,75 КК України.
Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка в силу ст. 89 КК України не судима, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, має родину, має неповнолітню дитину, та враховуючи наявність обставин які пом`якшують та обтяжують покарання, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченої ОСОБА_4 не можливе без ізоляції від суспільства, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею кримінальних правопорушень у майбутньому.
Крім того, призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 з застосуванням вимог ст. 75 КК України, не буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої і не є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Також, відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зроблено висновок, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.  Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати необхідно стянути з ОСОБА_4 .
Запобіжний захід у ході судового розгляду ОСОБА_4 обирався – тримання під вартою.
У судовому засіданні прокурор, висловлюючи думку щодо можливого призначення покарання, вказав на необхідності продовження дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ « Харківський слідчий ізолятор».
Суд вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню, та вважає за доцільне обрати запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Оскільки суд призначає покарання у виді позбавлення волі та для забезпечення кримінального провадження щодо виконання вироку, відповідно до вимог ч. 4 ст. 374 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити дію запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили. При застосуванні обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 04 червня 2015 року (остаточне 04 вересня 2015 року) у справі «Руслан Яковенко проти України», в якому суд зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити та національне законодавство України чітко передбачає, що суд, який постановляє вирок, повинен вирішити, який запобіжний захід застосовуватиметься до засудженого до набрання вироком законної сили (п. 46, п. 62).
Потерпілим цивільний позов не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у вигляді  п`яти років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний щодо засудженої ОСОБА_4 залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», без можливості внесення застави.
Строк відбування покарання засудженій ОСОБА_4 обраховувати з 16 липня 2026 року.
Речові докази: мобільний телефон Xiaomi Redmi у корпусі чорного кольору, який поміщено до сейф-пакета № SUD1109611 та передано потерпілому ОСОБА_7 під зберігальну розписку- вважати повернутим потерпілому ОСОБА_7 ; змив на тампон-зонд із поверхні рукоятки предмета, схожого на ніж, який поміщено до паперового конверта з відповідними написами та підписами учасників слідчої дії, опечатаного печаткою № 2 Чугуївського РУП ГУНП
в Харківській області; змив РБК із поверхні клинка предмета, схожого на ніж, який поміщено до паперового конверта з відповідними написами та підписами учасників слідчої дії, опечатаного печаткою № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області; змив РБК із поверхні першої сходинки дерев`яних сходів, який поміщено до паперового конверта з відповідними написами та підписами учасників слідчої дії, опечатаного печаткою № 2 Чугуївського РУП ГУНП
в Харківській області; змив РБК із поверхні другої сходинки дерев`яних сходів, який поміщено до паперового конверта з відповідними написами та підписами учасників слідчої дії, опечатаного печаткою № 2 Чугуївського РУПГУНП в Харківській області; предмет, схожий на ніж, із нашаруванням РБК на клинку та маркуванням «FREESHEEP», загальною довжиною до 30 см, який поміщено до паперового конверта з відповідними написами та підписами учасників слідчої дії, опечатаного печаткою № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області- знищити після набрання вироком законної сили; відеозапис проведення слідчого експерименту з підозрюваною ОСОБА_4 від 19.08.2026, записаний на карту пам`яті Micro CD 32 Gb, яку поміщено до паперового конверта з відповідними написами та підписами учасників слідчої дії; аудіозапис виклику на лінію 102, записаний на карту пам`яті Micro CD 32 Gb, яку поміщено до паперового конверта з відповідними написами
та підписами учасників слідчої дії; відеозапис проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_7 від 05.08.2026, записаний на карту пам`яті Micro CD 32 Gb, яку поміщено
до паперового конверта з відповідними написами та підписами учасників слідчої дії; відеозапис із нагрудного відеореєстратора з інвентарним номером 1113003122/6, на якому зафіксовано факт затримання ОСОБА_4 , записаний на карту пам`яті Micro CD 32 Gb, яку поміщено до паперового конверта з відповідними написами та підписами учасників слідчої дії; відеозапис протоколу затримання ОСОБА_4 , записаний на карту пам`яті Micro CD 32 Gb, яку поміщено до паперового конверта з відповідними написами та підписами учасників слідчої дії - зберігати з матеріалами кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні, а саме витрати, пов`язані з проведенням судової молекулярно-генетичної експертизи № 11628 від 24.08.2026 - 10 992 гривень 24 копійок; витрати, пов`язані з проведенням судової молекулярно-генетичної експертизи № 11629 від 22.07.2026 - 10 992 гривень 24 копійок.
Скасувати арешт покладений ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 17 липня 2026 року щодо мобільного телефону, скасувати арешт покладений ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 17 липня 2026 року щодо змивів та предмету схожого на ніж.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду згідно зі ст. 395, 396 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженою ОСОБА_4 в той же строк, з моменту вручення їй копії вироку.
Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати у Шевченківському районному суді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.
Вирок постановлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Повний текст вироку складено 10 вересня 2026 року.

Головуюча суддя ОСОБА_8