ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 300/5379/25 пров. № А/857/1672/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І. М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року (головуючий суддя Гомельчук С.В., м. Івано-Франківськ) у справі № 300/5379/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення військової частини НОМЕР_1 , яким було відмовлено у звільненні позивача із військової служби, у зв`язку із наявністю іншої особи, яка може доглядати за батьком, а саме, сестра ОСОБА_2 , є протиправним, оскільки фізична відсутність сестри на території України протягом тривалого часу об`єктивно унеможливлює її участь у наданні постійного догляду за батьком. Вважає, що суд першої інстанції помилково відносить доньку батька до членів його сім`ї, оскільки така повнолітня та проживає окремо. Також вказує, що Сімейний Кодекс не встановлює прямого обов`язку для повнолітніх дітей здійснювати саме «постійний догляд» за батьками. Крім того зазначає, що наданий висновок ЛКК №348 від 02.06.2025 підтверджує необхідність постійного догляду за ОСОБА_3 та є належним і достатнім документом для підтвердження того, що особа потребує постійного догляду.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що з наданих позивачем документів встановлено відомості про іншу особу, яка може здійснювати догляд за батьком, а саме, сестра ОСОБА_2 . Також вказав, що з доданих документів відсутня потреба в постійному догляді за батьком. 
Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 07.07.2025 ОСОБА_1 подано командиру третього взводу охорони першої роти охорони військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. “г” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком - ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с.20-21).
Військова частина НОМЕР_1 листом від 18.07.2025 №920 повідомила про відсутність підстав для звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби. Підставою відмови, зокрема зазначено, що відповідно до доданого в рапорті №772р від 12.06.2025 акту обстеження сімейного стану ІНФОРМАЦІЯ_1 №2/2/2515 від 10.06.2025 у позивача є сестра - ОСОБА_2 . Також за інформацією із доданих документів відсутня потреба в постійному догляді за батьком (а.с. 22).
Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні з військової служби на підставі п.п.“г” п.2 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і до сьогодні.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено проведення загальної мобілізації.
Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Відповідно до п.п. г п. 2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-XII під час дії воєнного стану, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин стаття 26 Закону №2232-ХІІ уже містить виключний перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця зі служби.
Так, згідно з абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для звільнення з військової служби під час дії режиму воєнного стану через сімейні обставини військовослужбовець, який не бажає продовжувати службу, повинен довести наявність таких обставин в сукупності: 
наявність в одного з батьків чи батьків дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю I або II групи; 
необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою з інвалідністю І чи ІІ групи; 
відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Згідно частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положенням про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі – Положення № 1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Відповідно до п. 213 Положення військовослужбовці строкової військової служби можуть бути звільнені зі строкової військової служби достроково відповідно до пунктів “б”, “в”, “г” частини другої ст. 26 Закону № 2232-XII.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Як встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи, позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час загальної мобілізації.
Спір у даній справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до Положення звернувся з рапортом до відповідача про звільнення з військової служби, до якого долучив документи, перераховані вище.
Підставою відмови у звільненні з військової служби вказано, що документи, надані позивачем, не містять доказів відсутності у батька позивача інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за ним, або інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду. Зокрема, вказано про наявність у батька позивача ОСОБА_3 інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, відносно яких відсутні документи, що такі самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, а саме, сестра позивача - ОСОБА_2 . Крім того вказано, що із доданих документів не встановлено необхідності у постійному догляді за батьком позивача.
Колегія суддів зазначає, що для звільнення за пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовцю слід надати: 
а) документи, які підтверджують необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю I чи II групи; 
б) документи, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи; 
в) у випадку наявності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення - висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про необхідність надання таким особам постійного догляду, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Наказом Міністра оборони №170 від 10.04.2009 року затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ( далі – Інструкція ).
Підпунктом 26 пункту 5 додатку 19 до Інструкції ( у редакції на день подання позивачем рапорту про звільнення ) визначено перелік документів, які додаються до рапорту на звільнення у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини ( чоловіка ), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:
- документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
- один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
- висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
Колегія суддів звертає увагу, що Інструкцією передбачено подання разом з рапортом на звільнення як одного із документів, що підтверджують відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків), так, разом з цим, і акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
З поданих до рапорту документів вбачається, що батько позивача – ОСОБА_3 є особою з інвалідністю другої групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №193/25/1213/В від 14.05.2025 та висновком про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 102.06.2025 №348 форми №080-4/о.
Відповідно до акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю від 10.06.2025 №2/2/2515 встановлено, що на день перевірки сім`я військовослужбовця складається з ОСОБА_3 (батько позивача), ОСОБА_2 (сестра позивача). ОСОБА_2 проживає окремо від батьків, є громадянкою Італії, проживає в ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , є приватним підприємцем (послуги салонів краси).
Відповідно до відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: АДРЕСА_2 : зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Відповідно до акту обстеження домоволодіння від 29.05.2025 №134/17-29 встановлено, що зі слів власника домоволодіння ОСОБА_3 , сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дочка заявника ОСОБА_2 у домоволодінні не проживає протягом 16 років, вибула за кордон (а.с. 27).
Апелянт наголошує, що його сестра не може здійснювати догляд за своїм батьком, оскільки вона проживає за межами території України.
Також наголошує, що повнолітні діти, які проживають окремо від батьків, не вважаються членами сім`ї, відтак обов`язок здійснювати догляд за батьком у його сестри відсутній.
Визначення осіб, які відносяться до членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, надано у Податковому кодексі України, відповідно до пп. 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 ПК України якого членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої; членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Частиною першою статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Згідно з частиною 1 статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Відповідно до частини першої статті 47 Закону України “Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні” діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що проживання доньки за кордоном не позбавляє її обов`язку здійснювати догляд та піклуватись про свого непрацездатного батька.
У матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази, які б доводили, що донька батька - ОСОБА_2 не може здійснювати постійний догляд за ним, оскільки сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, як визначено у абзаці 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII.
Дослідивши додані до рапорту документи, колегія суддів вважає, що вони не підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення у батька позивача, відтак погоджується з судом першої інстанції, що правових підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі рапорту від 07.07.2025 у відповідача не було.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року у справі № 300/5379/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя | | Л. П. Іщук
судді | | І. М. Обрізко
| | М.А. Пліш