Справа № 541/2351/26
Номер провадження 2/541/1851/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

01 вересня 2026 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Морозовської О.А.,
за участю секретаря судового засідання Калініченко Л.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 837653 від 15.12.2019 у розмірі 29763,75 грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн, мотивуючи вимоги наступним. 15.12.2019 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір № 837653. Відповідно до умов Договору, Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 19999,33 грн, а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених пунктами Договору. Сторони домовилися, що загальний строк надання кредиту може бути автоматично продовжений (пролонгований) у разі невиконання Позичальником в повному обсязі зобов`язань зі сплати процентів згідно умов Договору та повернення Кредиту в узгоджений Сторонами договору термін. У такому разі строк надання кредиту автоматично пролонгується на строк передбачений договором, а зазначена в Договорі дата повернення кредиту продовжується на відповідну кількість днів. Під час пролонгованого строку Позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі передбаченому Договором за кожний день пролонгованого строку. Відповідно до умов Кредитного договору нарахування Кредитором процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування, з дати надання кредиту до його повного повернення на залишок фактичної заборгованості від наданої суми кредиту. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Договором. 29.04.2020 було укладено договір № Ф29-04/20 відповідно до якого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 837653. 01.12.2025 було укладено договір № 01-12/25 відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 837653. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 837653. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 837653 від 15.12.2019 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 29763,75 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 19999,33 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 6873,61 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0.00 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами - 0.00 грн; заборгованість за комісіями – 2890,81 грн; інфляційні збитки - 0.00 грн; нараховані 3% річних -0.00 грн.
Щодо розгляду справи у змішаній формі, відповідно до пункту 113 Розділу V Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей.
Відповідно до пункту 1 розділу VII Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у змішаній формі з метою процесуальної економії, дотримання розумних строків та уникнення зволікань, що відповідає принципам та завданням цивільного судочинства.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 червня 2026 рокурозгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву.
Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
Відповідачу надсилалася ухвала про відкриття провадження у справі на адресу зареєстрованого місця проживання, відповідач також повідомлялася про розгляд справи шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. 
15.07.2026 року від представника відповідача – адвоката Акрітова К.К. через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив, в якому останній зазначив, що позовна заява не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Ніякого повідомлення про відступлення права вимоги, відповідач не отримувала. А отже, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не може бути належним позивачем у справі. Відповідач не була проінформована ні про заміну сторону зобов`язання, ні про наявність боргу у сумі 29 763,75 грн. Зазначив, що надані позивачем розрахунки заборгованості містять суттєві суперечності, є взаємовиключними, а тому на підставі ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України не можуть бути покладені в основу судового рішення. Так, згідно з первинним розрахунком ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», відповідач ОСОБА_1 здійснювала часткове погашення боргу у грудні 2019 року та січні 2020 року на загальну суму 7665,09 грн. Проте, позивачем не надано жодного первинного касового чи банківського документа (квитанцій, ордерів), які б підтверджували реальність та джерело надходження саме цих сум. Водночас, у зведеному розрахунку ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (рядок №1 щодо періоду правовідносин із ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» станом на 29.04.2020 року) у графах «сплачено» за тілом, відсотками та загальною сумою всюди зазначено 0,00 грн. Таким чином, два документи надані ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» прямо суперечать один одному: один фіксує вигадану оплату в розмірі 7665,09 грн, а інший повністю її спростовує. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не надано до суду жодних первинних документів (їх засвідчених копій), які могли б підтвердити факт видачі кредиту, точність нарахування процентів, правильність зарахування внесених відповідачкою платежів та наявну суму заборгованості на заявлену дату. Позивачем не надано належним чином оформлених виписок про стан рахунків позичальника, даних балансу, меморіальних ордерів, квитанцій, будь-які інші первинні документи. На підставі ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Як вбачається з наявних у ОСОБА_1 фіскальних чеків, остання дія щодо часткового погашення відсотків за Договором №837653 була вчинена нею 15.01.2020 року (фіскальний чек на суму 1000 грн від 15.01.2020 р. о 10:32). Таким чином, після переривання, перебіг трирічного строку позовної давності розпочався заново з 16.01.2020 року та остаточно сплив 16.01.2023 року. Позивач звернувся з позовом до суду лише 17.06.2026 року, тобто з пропущенням строку позовної давності більш ніж на 3,5 роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Щодо позовної вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими комісіями в розмірі 2890,81 грн, вважає її абсолютно безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 1.4. Кредитного договору №837653 від 15.12.2019 року, кредитодавцем встановлено так званий «процент за користування за останній день строку», який за своєю правовою природою, фіксованим розміром та економічним змістом є прихованою одноразовою комісією за видачу кредиту, оскільки визначений у фіксованому розмірі 15% від суми кредиту, що становить 2999,90 грн. У матеріалах справи відсутній будь-який належний розрахунок, який би пояснював розбіжність між договірною сумою (2999,90 грн) та сумою, вказаною в позові (2890,81 грн), що додатково свідчить про недостовірність наданих позивачем розрахунків заборгованості. Разом з тим, встановлення такої комісії прямо суперечить загальним принципам цивільного законодавства та законодавства про захист прав споживачів. Оформлення кредитної справи, перевірка документів, оцінка кредитоспроможності боржника та безпосереднє зарахування коштів є організаційно-технічними діями, які фінансова установа вчиняє у власних інтересах для забезпечення своєї господарської діяльності, а тому вони не є самостійною послугою, що надається споживачу. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 6873,61 грн, зазначив, що дана вимога є повністю необґрунтованою та не підтвердженою належними доказами. Окрім того, нарахування відсотків суперечить фактичним умовам договору. Що стосується вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн, зазначив, що така вимога є абсолютно необґрунтованою. Розмір витрат є завищеним, зважаючи на те що правова допомога в даному випадку полягає у складанні типової/шаблонної позовної заяви та не потребує значного часу на її складання, а саме, як зазначено у витязі з акту надання правової допомоги – у розмірі 3 робочих годин. Окрім цього проведення консультації з цього питання протягом двох годин, також, вочевидь, не може відповідати дійсності зважаючи на типовість та рівень складності правовідносин. Враховуючи вищевикладене, просив застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 (а.с. 87-91).
20.07.2026 року від представника позивача через систему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що повідомлення про заміну кредитора не є обов`язковим при укладанні договорів відступлення прав вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісних кредиторів, так і на користь Позивача. Доводи відповідача про те, що надані позивачем розрахунки заборгованості є взаємовиключними та містять суперечності, є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні змісту поданих документів. Посилання відповідача на те, що у зведеному розрахунку нового кредитора у графі «сплачено» зазначено 0,00 грн, не свідчить про будь-які суперечності. Зазначений документ відображає не історію виконання кредитного договору з моменту його укладення, а виключно обсяг права вимоги, яке було передано новому кредитору станом на дату відступлення права вимоги. Графа «сплачено» у такому розрахунку означає відсутність будь-яких платежів уже після формування переданої заборгованості та після переходу права вимоги, а не заперечує здійснені раніше платежі, які були враховані первісним кредитором при визначенні залишку боргу. Іншими словами, сума 7 665,09 грн вже була врахована первісним кредитором під час визначення залишку заборгованості, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги не на всю суму нарахувань (37 428,84 грн), а лише на непогашений залишок – 29 763,75 грн. Отже, жодної суперечності між наведеними розрахунками не існує, оскільки вони відображають різні показники та різні етапи виконання зобов`язання. Крім того, відповідач не заперечує самого факту укладення кредитного договору, не надає власного контррозрахунку заборгованості, не зазначає, які саме складові розрахунку є неправильними, та не обґрунтовує, яким чином наявність чи відсутність відображення історичних платежів у зведеному розрахунку впливає на визначений залишок заборгованості. Відповідач, посилаючись на нібито недостовірність розрахунку, не навела жодного альтернативного розрахунку, не визначила інший розмір заборгованості та не надала доказів повного чи часткового погашення кредитної заборгованості у більшому розмірі, ніж враховано первісним кредитором. Отже, доводи відповідача про взаємовиключність розрахунків є припущеннями, які не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не спростовують правильності визначеного позивачем розміру заборгованості. Зазначив, що доводи відповідача про те, що позивачем не надано первинних документів, які підтверджують факт видачі кредитних коштів, спростовуються власними поясненнями відповідача. Так, у відзиві відповідач зазначає, що протягом грудня 2019 року та січня 2020 року нею було внесено через касу первинного кредитора грошові кошти на загальну суму 6 960,00 грн. Таким чином, відповідач фактично визнає існування кредитних правовідносин, отримання кредиту та виконання нею зобов`язань за кредитним договором шляхом внесення платежів. Отже, доводи відповідача про відсутність доказів видачі кредиту спростовуються її ж власною процесуальною позицією. Зазначив, що як вбачається з розрахунку та з пояснень відповідача, остання частково сплачувала заборгованість по кредиту. Зазначені дії свідчать про визнання відповідачем існування кредитних правовідносин, визнання зобов`язань та боргу та волевиявлення на виконання умов договору щодо пролонгації кредиту. Зазначив, що строк позовної давності не минув, позовна заява подана в межах строку позовної давності. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача зазначив, що заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями. Просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав вказаних у ній (а.с. 92-99).
Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступного висновку.
Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.
Суд встановив, що 15.12.2019 року ОСОБА_1 , ознайомившись із правилами надання коштів у позику в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», власноруч підписала заявку на отримання кредитів та встановлення ділових відносин з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС».
Цього ж дня, 15.12.2019 року ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» і ОСОБА_1 , уклали кредитний договір № 837653, який власноруч підписаний відповідачем.
Відповідно до пункту 1.1 договору кредитор зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах та порядку, встановлених цим договором.
Розмір кредиту - 19999,33 грн, термін повернення кредиту - 30.12.2019 року, кредит надається строком на 15 днів, з 15.12.2019 року по 30.12.2019 року (пункти 1.2, 1.3 кредитного договору).
З 1-го по 15-ий день позичальник сплачує проценти за кожен день строку користування кредитом у розмірі - 0,5200 %. У зв`язку з підвищенням ступеню кредитного ризику в момент повернення фінансового кредиту позичальник зобов`язується сплатити кредитору процент за користування грошовими коштами за останній день строк користування кредиту, що дорівнює 15 % від суми кредиту, тобто 2 999,90 грн (пункт 1.4 кредитного договору).
У випадку несплати позичальником процентів (плати за користування грошовими коштами) та процентів за підвищений ступінь ризику до 30.12.2019 року, він підтверджує намір та надає згоду на продовження строку дії цього договору до 12.01.2020 року. Після продовження строку дії договору з 16-го по 28-й день позичальник сплачує проценти у розмірі 4,95 % за кожен день строку користування кредитом (пункти 1.5, 1.6 кредитного договору).
Тип процентної ставки у пункті 1.4 та 1.6 - фіксована. Сукупна вартість кредиту у строк, визначений пунктом 1.9 договору, складає 24559,18 грн, що дорівнює 554,80 % річних і включає процентну ставку, визначену пунктами 1.4, 1.6 кредитного договору (пункти 1.7, 1.8 кредитного договору).
Строк дії договору - 28 днів з моменту підписання цього кредитного договору. У разі прострочення позичальником строку повернення кредиту та сплати процентів, встановленого з врахуванням продовження строку дії договору, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення повернення кредиту у розмірі, вказаному у пункті 1.6 цього договору. У будь якому випадку пеня не може перевищувати 50 % від суми зобов`язань позичальника по даному договору (пункти 1.9, 1.10 кредитного договору).
На підтвердження виконання первісним кредитором своїх зобов`язань по кредитному договору № 837653 від 15.12.2019 року, позивачем надано видатковий чек № 38864 від 15.12.2019 року оператором каси кредитного офісу ІД 37615055 ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» про видачу кредиту на суму 19999,33 грн.
Отже, первісний кредитор ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» свої зобов`язання по кредитному договору № 837653 від 15.12.2019 року виконало.
Відповідач порушила умови кредитного договору, не повернула в повному обсязі кредитні кошти, а також не виконала всі інші грошові зобов`язання перед кредитодавцем.
Згідно розрахунку заборгованості, складного первісним кредитором ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс», станом на 28.04.2020 року заборгованість відповідача по кредитному договору № 837653 від 15.12.2019 року складає 29763,75 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 19999,33 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 9764,42 грн.
Між ТОВ`БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» 29.04.2020 року укладено договір відступлення прав вимоги № Ф29-04/20, відповідно до умов якого позивачу відступлено права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 837653 від 15.12.2019 року, який укладений між ТОВ`БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та відповідачем.
Згідно з витягом з реєстру прав вимог від 29 квітня 2020 року до договору відступлення прав вимоги № Ф29-04/20 від 29 квітня 2020 року, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» набуло право вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 за кредитним договором № 837653 від 15.12.2019 року. У витязі також зазначено суму виданого кредиту - 19999,33 грн, суму основного боргу за кредитом, в валюті кредиту (тілом кредиту) - 19999,33 грн, суму нарахованих процентів – 6873,61 грн, суму комісії - 2890,81 грн, загальна сума заборгованості - 29763,75 грн.
01.12.2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір відступлення прав вимоги № 01-12/25, відповідно до умов якого позивачу відступлено права вимоги за кредитним договором № 837653 від 15.12.2019 року, який укладений між ТОВ`БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та відповідачем.
01.12.2025 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» підписали акт приймання-передачі реєстрів боржників від 01 грудня 2025 року до договору факторингу № 01-12/25 від 01 грудня 2025 року.
Згідно з витягом з реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 01-12/25 від 01 грудня 2025 року ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 837653 від 15.12.2019 року. У витязі також зазначено суму виданого кредиту - 19999,33 грн, суму заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 19999,33 грн, суму заборгованості за нарахованими процентами - 6873,61 грн, суму заборгованості за нарахованими комісіями 2890,81 грн, загальна сума заборгованості - 29763,75 грн.
За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Кредитний договір № 837653 від 15.12.2019 року укладений сторонами у письмовій формі та підписаний власноручно.
Зібраними у справі доказами підтверджено, що кредитний договір укладено з дотриманням вимог закону.
Дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про доведеність позивачем як факту укладання договору кредиту, так і отримання позичальником грошових коштів на погоджених нею умовах та невиконання останнім свого обов`язку по своєчасному поверненню отриманих кредитних коштів.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Разом з тим презумпцію правомірності укладеного кредитного договору під час розгляду справи відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (частина перша статті 1077 ЦК України).
Договір факторингу є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу на стороні кредитора у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
На підтвердження обставин переходу права вимоги за спірним кредитним договором позивач подав до суду договір факторингу від 29 квітня 2020 року № Ф29-04/20 з додатками, укладений між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» та договір факторингу від 01 грудня 2025 року № 01-12/25 з додатками, укладений між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС».
Судом встановлено, що позивач у встановленому законом порядку набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 837653 від 15.12.2019 року.
Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач уклала кредитний договір, фактично отримані кредитні грошові кошти в добровільному порядку на користь позивача не повернула, тому ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» обґрунтовано звернулося до суду за захистом порушених прав шляхом стягнення заборгованості.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що спростовують факт укладення договору та розміру заборгованості за ним.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 01 грудня 2025 року № 01-12/25 та розрахунку заборгованості заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 29763,75 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 19999,33 грн; заборгованості за процентами - 6873,61 грн; заборгованість за комісією - 2890,81 грн.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що свої зобов`язання за кредитним договором відповідач виконала неналежним чином та має непогашену заборгованість перед позивачем за тілом кредиту та нарахованими процентами у розмірі 26872,94 грн.
Разом з тим суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заявленої позивачем заборгованості за комісією у розмірі 2890,81 грн з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу (стаття 526 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Отже, стягненню підлягають лише ті платежі, які прямо передбачені умовами укладеного сторонами договору.
Дослідивши умови кредитного договору № 837653 від 15.12.2019 року, суд встановив, що договором передбачено такі платежі позичальника: проценти за користування кредитом (пункти 1.4, 1.6 договору), процент за підвищений ступінь кредитного ризику (пункт 1.4 договору) та пеня за прострочення виконання зобов`язання (пункт 1.10 договору). Черговість погашення зобов`язань, визначена пунктом 2.7 договору, також охоплює виключно проценти за користування кредитом, проценти за підвищений ступінь ризику, пеню, прострочену суму та суму кредиту.
Натомість такий вид платежу, як комісія, умовами кредитного договору № 837653 від 15.12.2019 року не передбачений. Ані розділ 1 «Предмет договору», ані інші положення договору, ані Внутрішні правила надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, не встановлюють обов`язку позичальника сплачувати кредитодавцю будь-яку комісію.
Оскільки стягнення комісії у розмірі 2890,81 грн не ґрунтується на умовах договору та не передбачене актами цивільного законодавства, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Таким чином, обґрунтованим та таким, що ґрунтується на умовах договору, є розмір заборгованості 26872,94 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 19999,33 грн; заборгованості за процентами - 6873,61 грн.
Аргументи відповідача про безпідставне стягнення з неї процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування є необґрунтованими.
Можливість стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено пунктами 1.5, 1.6, 1.9, 2.4 кредитного договору № 837653 від 15.12.2019 року.
Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами порушено майнові права позивача, тому наявні підстави для судового захисту прав кредитора. Разом з тим, з наведених вище мотивів вимога про стягнення комісії у розмірі 2890,81 грн задоволенню не підлягає, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - на суму 26872,94 грн.
Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Що стосується доводів відповідача щодо застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК).
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, тобто, обмежується загальною позовною давністю тривалістю три роки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 20 квітня 2023 року у справі №728/1765/21 (провадження №61-6640 св 21).
За таких обставин,суд приходить до висновку, що перебіг строку позовної давності у рамках даної справи щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 837653 від 15.12.2019 року не закінчився, оскільки Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
При цьому, востаннє дію карантину через COVID-19 було продовжено до 30 червня 2023 року постановою КМУ від 25 квітня 2023 року №383. Тобто, з 1 липня 2023 року дію карантину через COVID-19 зупинено.
Проте, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України з 24 лютого до 25 травня 2022 року; з 25 травня до 23 серпня 2022 року; з 23 серпня до 21 листопада 2022 року; з 21 листопада 2022 року до 19 лютого 2023 року; з 19 лютого до 20 травня 2023 року; з 20 травня до 18 серпня 2023 року; з 18 серпня до 18 листопада 2023 року і так далі і на час винесення судом рішення в Україні дії воєнний стан.
Враховуючи продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в 3 три роки продовжено.
З огляду на наведене, суд вважає, що підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у даній справі відсутні, а вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0659160050 від 15.06.2026 року (а.с. 6). Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на суму 26872,94 грн із заявлених 29763,75 грн, що становить 90,29 %), суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2 403,88 грн.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
До ухвалення судового рішення на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу стороною позивача надано договір про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року № 02-07/2024, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги № 578 від 01 травня 2026 року, витяг з акту № 35 про надання юридичної допомоги від 29 травня 2026 року, відповідно до яких позивач замовив у Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» послуги з супроводу судової справи зі стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 837653 від 15.12.2019 року вартістю 13 000,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року у справі № 717/1699/22).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи, надав оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів у їх сукупності, врахував характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин цієї справи, її складності та значимості дій адвоката у справі, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру до 3 000 грн.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог на 90,29% відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2708,70 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 76, 81, 141, 258, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, -
ухвалив:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитним договором № 837653 від 15.12.2019 року у розмірі 26872 (двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят дві) гривні 94 копійки.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2403 (дві тисячі чотириста три) гривні 88 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2708 (дві тисячі сімсот вісім) гривень 70 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄДРПОУ 42640371, місцезнаходження: вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, м.Київ, 03150.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване АДРЕСА_1 .

Суддя: | | О. А. Морозовська