ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 вересня 2026 року 
м. Київ

справа № 145/252/24
провадження № 61-16917св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 

учасники справи: 
заявник -  ОСОБА_1 
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Гніванська міська рада Тиврівського району Вінницької області, 

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого
діє адвокат Воронцова Ольга Валентинівна, на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2024 року в складі колегії суддів: Сопруна В. В., Матківської М. В., Міхасішина І. В., 

ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати його дядька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним та призначити його опікуном ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що рідний дядько заявника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного захворювання, тому він потребує сторонньої допомоги, обмежений у здатності керувати своїми діями. Його дядько проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . 

Заявник здійснює догляд ОСОБА_2 протягом останніх 10 років та бажає продовжувати такий догляд в подальшому.

Враховуючи наведене, заявник просив суд визнати його дядька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним та призначити ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 . 

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 

Тиврівський районний суд Вінницької області рішенням від 27 серпня
2024 року заяву задовольнив частково.

Визнав недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тимчасово поклав обов`язки опікуна над недієздатним ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , на орган опіки та піклування Гніванської міської ради Вінницького району Вінницької області до вирішення питання
про призначення опікуна в порядку, визначеному законодавством.

Встановив строк дії рішення суду в частині визнання ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним, що становить два роки з дня набрання рішенням суду законної сили.

У задоволенні іншої частини заяви відмовив. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі деменції при інших уточнених захворюваннях - внаслідок органічного ураження головного мозку травматичного генезу, не має здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також потребує постійного стороннього догляду та нагляду, у зв`язку із чим суд визнав його недієздатним та встановив над ним опіку, яку тимчасово поклав на орган опіки та піклування.

Відмовляючи в задоволенні заяви в частині призначення опікуном недієздатного ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що висновок органу опіки і піклування Гніванської міської ради не містить належної, повної та обґрунтованої мотивації в призначенні саме заявника опікуном над недієздатним дядьком ОСОБА_2 , а не іншу особу, зокрема близьких родичів ОСОБА_2 , - дочки або сестри (мати заявника). Зокрема, суд зауважив, що сам заявник ОСОБА_1 пояснив суду, що він працює провідником, у зв`язку з чим тривалий час відсутній за місцем свого проживання і в цей час догляд за дядьком здійснює його мати. 

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, адвоката Воронцова О. В., яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги та просили скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у призначенні заявника опікуном недієздатного. 

Вінницький апеляційний суд постановою від 13 листопада 2024 року апеляційні скарги адвоката Воронцової О. В., яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 залишив без задоволення, рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 серпня 2024 року залишив без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржувалася, відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в указаній частині. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи особи, яка її подала 

13 грудня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Воронцова О. В., засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, з урахуванням уточнень, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2024 року і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник у касаційній скарзі посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував статті 55, 64 ЦК України та статті 294 ЦПК України без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 545/1691/16-ц (провадження № 61-4475св18) та від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23), крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Воронцова О. В., указує на те, що заявник має змогу опікуватися недієздатним та фактично здійснює таку опіку, а інші члени його сім`ї не мають такої змоги. Подання про призначення заявника опікуном Органом опіки і піклування надано, а недоліки в оформленні цим органом подання як процесуального документа не можуть бути покладені в основу судового рішення про відмову у визнанні заявника опікуном недієздатного. Опікун не позбавлений права організувати опіку над недієздатним шляхом укладення відповідних договорів з іншими особами. 

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 22 квітня 2025 року у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження у цій справі, витребував справу із суду першої інстанції. 

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 вересня 2026 року цю справу призначено судді-доповідачеві Сердюку В. В., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Сакара Н. Ю. 

Фактичні обставини, встановлені судами 

ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи.

ОСОБА_1 за місцем свого проживання характеризується позитивно, несудимий.

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 03 січня 2024 року ОСОБА_1 проживає разом з дядьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи і потребує сторонньої допомоги. 

Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу № 254 від 02 травня 2024 року ОСОБА_2 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді деменції при інших уточнених захворюваннях - внаслідок органічного ураження головного мозку травматичного генезу. Про це свідчать дані анамнезу про отримання ним у віці 4-х років важкої черепно-мозкової травми, з тривалим періодом перебування в коматозному стані (близько тижня), що стало причиною органічного ураження головного мозку, а відтак, порушення пізнавальної функції психічної діяльності, унеможливило виконання професійних навичок та навичок по самообслуговуванню, призвело до його грубої соціально-трудової дезадаптації. ОСОБА_2 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді деменції при інших уточнених захворюваннях та не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За висновком органу опіки та піклування Гніванської міської ради від 12 лютого 2024 року ОСОБА_1 зареєстрований та проживає разом з дядьком ОСОБА_2 , який має ІІ групу інвалідності. ОСОБА_1 фактично здійснює догляд за дядьком та за станом свого здоров`я може здійснювати такий догляд.

Згідно із поданням органу опіки та піклування Гніванської міської ради від 12 лютого 2024 року виконком встановив, що заявник ОСОБА_1 проживає разом зі своїм дядьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи. ОСОБА_1 фактично здійснює догляд за дядьком. З урахуванням наведеного органу опіки та піклування просить призначити ОСОБА_1 опікуном над його дядьком. 

ОСОБА_1 пояснював суду першої інстанції, що він працює провідником, у зв`язку з чим тривалий час відсутній за місцем свого проживання, в цей час догляд за дядьком здійснює його мати.

Суди установили, що заявник ОСОБА_1 беззаперечно не довів того, що він, за наявності інших близьких родичів у ОСОБА_2 , дбатиме про підопічного та створить йому необхідні побутові умови, забезпечить постійним доглядом і вживатиме заходів щодо захисту прав та інтересів свого дядька та в цілому зможе виконувати обов`язки опікуна. 

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Межі касаційного оскарження

У цій справі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Воронцова О. В., оскаржує судове рішення суду апеляційної інстанції лише в частині відмови у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном недієздатного ОСОБА_2 . В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, тому у силу вимог статті 400 ЦПК України Верховним Судом у касаційному порядку не переглядаються.

Щодо розгляду справи по суті

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам постанова суду апеляційної інстанції у частині вимог щодо призначення заявника опікуном недієздатного відповідає з огляду на таке.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 293 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в порядку окремого провадження.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частина третя статті 294 ЦПК України).

Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги (частина третя статті 296 ЦПК України).

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

За статтею 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України і Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 затверджено Правила опіки та піклування, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за № 387/3680 (далі - Правила).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Правил опіка (піклування) є особливою формою державної турботи, зокрема, про повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.

Згідно з пунктами 2.1, 2.4 Правил опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань. Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 496/4271/16-а (провадження № 11-606апп18) сформулювала правовий висновок, згідно з яким «рішення виконавчого комітету як органу опіки та піклування є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у осіб, яких рекомендовано призначити опікунами, таке рішення не порушує прав та обов`язків інших опікунів та підопічного. Правові наслідки для інших опікунів, підопічного виникають виключно в результаті постановлення рішення судом, в процесі чого саме і відбувається оцінка усіх доказів у сукупності, зокрема й оскаржуваного рішення органу опіки та піклування, яке не має наперед встановленої сили для суду, який розглядає справу і вирішує правове питання призначення опікуна недієздатній особі».

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20 (провадження № 61-21311св21) зазначив, що при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування.

Системний аналіз змісту зазначених норм права свідчить, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. 

При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

У цій справі, в частині, яка переглядається, ОСОБА_1 просив суд призначити його опікуном недієздатного ОСОБА_2 . 

Вимоги заяви в цій частині обґрунтовані виключно тим, що заявник здійснює догляд ОСОБА_2 протягом останніх 10 років та бажає продовжувати такий догляд надалі і має таку змогу.

Матеріали справи не містять обґрунтувань того, що призначення саме ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_2 відповідатиме якнайкращими інтересами останнього. 

При цьому суди встановили, що за характером своєї роботи заявник здійснює догляд недієздатного не постійно і у випадку його відсутності такий догляд здійснює мати заявника.

Судами також установлено, що недієздатний ОСОБА_2 має коло близьких родичів, зокрема сестру (мати заявника) та дочку. 

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині, яка переглядається, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що заявник не надав належних та допустимих доказів необхідності призначення саме його опікуном недієздатного ОСОБА_2 і що таке призначення буде відповідати якнайкращим інтересам недієздатного, апеляційний суд обґрунтовано погодився із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог заяви про призначення заявника опікуном недієздатного.

З таким висновком суду апеляційної інстанцій в указаній частині колегія суддів Верховного Суду погоджується.

Вимогами частини першої статті 400 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення виключно в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з судовими рішеннями апеляційного суду щодо відмови у призначенні опікуном недієздатного саме заявника і такі доводи не дають передбачених законом підстав для скасування оскарженого рішення в частині, яка переглядається, яке в цій частині відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги про те, що заявник має змогу опікуватися недієздатним та фактично здійснює таку опіку, а інші члени його сім`ї не мають такої змоги не підтверджені дослідженими судами матеріалами справи, які, крім доказів ініціювання заявником процедури призначення його опікуном недієздатного, не містять належних та достатніх доказів здійснення виключно ним особисто повної та постійної опіки над недієздатним.

Доводи касаційної скарги про те, що подання про призначення заявника опікуном органом опіки і піклування надано, а недоліки в оформленні цим органом цього подання як процесуального документа не можуть бути покладені в основу судового рішення про відмову у визнанні заявника опікуном недієздатного, є необґрунтованими. Висновки судів попередніх інстанцій не обмежуються виключно посиланням на недоліки подання органу опіки і піклування, а у своїй сукупності зводяться до недоведеності заявником відповідних вимог заяви належними та допустимими доказами, які б підтверджували необхідність призначення опікуном недієздатного саме заявника і що таке призначення відповідало б якнайкращим інтересам недієздатного.

Перевіряючи доводи заявника про неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 545/1691/16-ц (провадження № 61-4475св18) та від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23), колегія суддів враховує, що у справі, яка переглядається, судами встановлені відмінні фактичні обставини та підстави для відмови в задоволенні вимог заявника ніж у справах, на які міститься посилання у касаційні скарзі як на приклад неоднакового застосування норм права.

Посилання на неоднакове застосування положень норм матеріального права у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

Колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (справа «Руїз Торія проти Іспанії», серія A, № 303-A, §§ 29-30, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року).

Оскаржуване судове рішення у відповідній частині є належно обґрунтованим та вмотивованим. 

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків апеляційного суду.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Верховний Суд не встановив порушень норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування постанови Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2024 року в частині вимог щодо призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_2 , колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду в оскарженій частині - без змін. 

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Воронцова Ольга Валентинівна, залишити без задоволення. 

Постанову Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2024 року в частині вимог щодо призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_2 залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді | В. В. Сердюк
| О. М. Осіян
| Н. Ю. Сакара