ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
28 серпня 2026 р. | Справа №61зп-26/160

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качанка О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву адвоката Доманського Володимира Петровича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

УСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся адвокат Доманський Володимир Петрович в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд зупинити дію рішення ХХХХIV з`їзду Політичної партії «Радикальна партія Олега Ляшка» від 21.08.2026 № 2 про відкликання депутатів Підгородненської міської ради Дніпропетровської області Слуцького Віталія Івановича та ОСОБА_1 за народною ініціативою місцевою організацією політичної партії на підставі частини 2 статті 39 та частини 7 статті 41 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та пункту 24.5.7, пункту 25.2.7 статуту Політичної партії «Радикальна партія Олега Ляшка».
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що заявникам 25.08.2026 стало відомо про те, що 21.08.2026 Політичною партією «Радикальна партія Олега Ляшка» ухвалено рішення, яким їх було відкликано як депутатів Підгородненської міської ради Дніпропетровської області. До цього часу жодних повідомлень про ініціювання розгляду питання про відкликання депутатів їм не надходило.
Заявники вважають, що ухвалення рішення ХХХХIV з`їзду Політичної партії «Радикальна партія Олега Ляшка» від 21.08.2026 № 2 в частині відкликання їх як депутатів відбулось з грубим порушенням норм чинного законодавства, всупереч передбаченій законом процедурі, за відсутності наявних правових підстав для такого ухвалення рішення, а тому таке рішення політичної партії на їх думку є протиправним та підлягає скасуванню.
Також зауважують, що на підставі рішення політичної парті, яке буде предметом оскарження, територіальна виборча комісії зобов`язана вчинити дії щодо визнання депутатом наступного за черговістю кандидата у депутати від місцевої організації політичної партії.
Окрім цього, заявники вказують, що чинне законодавство України не передбачає відновлення за особою статусу депутата у випадку, якщо рішення вищого керівного органу політичної партії про відкликання депутата буде визнано протиправним і скасоване судом, як і не передбачає підстав для подальшої втрати статусу іншим депутатом, наступним за черговістю кандидатом у депутати від місцевої організації політичної партії, який буде визнаний обраним депутатом. А тому, на їх думку, невжиття заходів забезпечення позову фактично унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, а також унеможливить ефективний захист та поновлення порушених/оспорюваних прав та законних інтересів заявників, за захистом яких вони звертаються до суду. Оскаржуване рішення політичної партії заявники вважають протиправним і таким, що винесене за відсутності законних підстав для відкликання їх як депутатів.
Належним та доцільним заходом забезпечення позову на переконання заявників може бути зупинення дії рішення політичної партії про відкликання депутатів.
27.08.2026 представником заявників до суду подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що під час прийняття рішення політичної партії були порушені права заявників, визначені статтями 5 та 48 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», а саме: щодо депутатів Слуцької Т.В. та ОСОБА_2 було порушено право надати пояснення, бути почутим та вислуханим, оскільки відповідні повідомлення про проведення зборів не надсилалися, порушене гарантоване право депутатів заявників на виступ на зборах до моменту прийняття рішення з метою пояснень своєї позиції, заявники не були повідомлені про збори належним чином (таке повідомлення їм не вручалось), також позбавлено права давати пояснення щодо суті питань стосовно його діяльності, позбавлено права робити відповідні заяви на засіданнях ради, позбавлено права на використання медіа.
Заявники вказують, що оспорюване рішення взагалі не містить відомостей про причини відкликання депутата відтак, воно не відповідає критеріям вмотивованості та обґрунтованості, тому суперечить принципу правової визначеності. Спірне рішення ХХХХIV з`їзду Політичної партії «Радикальна партія Олега Ляшка» від 21.08.2026 № 2 про відкликання депутатів Підгородненської міської ради Дніпропетровської області ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за народною ініціативою місцевої організації політичної партії є очевидно протиправним, оскільки не містить ні мотивів ні підстав для відкликання депутатів Слуцької Т.В. та Слуцького В.І. Просять прийняти та врахувати дані письмові пояснення до спільного розгляду з заявою про забезпечення позову, яка подана 26.08.2026 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та врахувати під час ухвалення судового рішення дані письмові пояснення.
Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову у справі, суд зазначає таке.
Частиною 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
З огляду на викладене заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
Як уже наголошувалося судом, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Суд також повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
У постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 440/9568/22 Верховний Суд сформулював такий висновок, що під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року у справі № 800/521/17 зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.
Слід вказати, що регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності) вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів.
При цьому, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Натомість розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення.
Тому, сам факт прийняття рішення чи вчинення дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.
З приводу наявності ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням (діями) прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то Верховний Суд у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/14303/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 640/17408/19 та від 27 лютого 2020 року у справі № 640/16242/19, серед іншого дійшов висновку, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом (beyond reasonable doubt). Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.
У постанові від 01 червня 2022 року у справі № 380/4273/21 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду виснувала:
« 42. Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
43. Інститут забезпечення позову направлений на захист прав та інтересів позивача від негативних наслідків рішення суб`єкта владних повноважень, яке оспорюється позивачем.
44. Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
45. Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
46. Сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.
…
49. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
50. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
51. З системного аналізу наведених процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти».
Тож, суд наголошує, що підстави щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову при формальному дотриманні її вимог.
Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Схожа правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 826/9263/17.
Заявники просять зупинити дію рішення ХХХХIV з`їзду Політичної партії «Радикальна партія Олега Ляшка» від 21.08.2026 № 2 про відкликання депутатів Підгородненської міської ради Дніпропетровської області ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за народною ініціативою місцевою організацією політичної партії.
Однак, заявниками на час розгляду заяви про забезпечення позову не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди їх правам, свободам та інтересам, які б унеможливили захист їх прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.
Разом з тим, протиправності, як вказує представник позивача, оскаржуваного рішення та, власне оцінку останньому, суд надаватиме під час розгляду справи по суті.
Саме по собі можливе завдання шкоди не є беззаперечним свідченням настання тяжких негативних наслідків, а можливе порушення прав позивача потребує з`ясування в адміністративній справі, з підтвердженням відповідними доказами і наданням оцінки аргументам учасників справи.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, аргументованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка подала відповідну заяву.
Можливе настання негативних наслідків чи порушення прав в майбутньому не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову.
Між тим, сама лише незгода заявника з вище згадуваним рішенням Політичної партії «Радикальна партія Олега Ляшка» від 21.08.2026 № 2 не може бути достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
Суд повторює, що факт протиправності рішення, а також факт наявності порушення прав особи, потребують доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів під час розгляду справи.
Як уже мовилось, очевидні ознаки протиправності рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом.
Згідно із Рекомендацією № R (89) 8 стосовно тимчасового судового захисту в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
Так, до матеріалів заяви про забезпечення позову заявниками, щодо суті заяви, надано лише копію рішення ХХХХIV з`їзду Політичної партії «Радикальна партія Олега Ляшка» від 21.08.2026 № 2.
На переконання суду, в матеріалах заяви про забезпечення позову, на перший погляд, не містять достатніх вагомих підстав для сумніву у правомірності такого акту.
Разом з тим, суд наголошує, що оцінку законності чи правомірності вказаного вище рішення з`їзду політичної партії буде надано під розгляду справи в суді (якщо буде подано позов про визнання протиправним та скасування такого рішення).
Отже, фактичні обставини справи, в тому числі питання щодо правомірності/неправомірності рішення та дій Політичної партії «Радикальна партія Олега Ляшка», на які посилається заявник, підлягають встановленню і доведенню на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті.
Суд вказує, що вагомих доводів на обґрунтування підстав для істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених прав позивача, у випадку невжиття заходів забезпечення позову, заявниками не наведено.
Також у суду є підстави вважати, що у випадку застосування заходу забезпечення позову фактично буде продовжено повноваження депутатів (заявників) на час розгляду справи в суді (якщо позов буде подано), що поставить під сумнів виборчі права громадян України в частині права достроково припинити повноваження депутата місцевої ради шляхом його відкликання, що реалізується виборцями через відповідні організації політичної партії.
Суд зазначає, що порядок відкликання депутата місцевої ради регламентується нормами Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11 липня 2002 року № 93-IV (далі - Закон № 93-IV).
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 93-IV повноваження депутата місцевої ради припиняються достроково за наявності перелічених підстав, засвідчених офіційними документами, без прийняття рішення відповідної ради у разі:
1) його відкликання за народною ініціативою у встановленому цим Законом порядку;
3) припинення його громадянства України або виїзду на постійне проживання за межі України;
4) обрання або призначення його на посаду, зайняття якої згідно з Конституцією України і законом не сумісне з виконанням депутатських повноважень;
5) обрання його депутатом іншої місцевої ради;
6) визнання його судом недієздатним або безвісно відсутнім;
7) набрання законної сили обвинувальним вироком суду, за яким його засуджено до позбавлення волі, або набрання законної сили рішенням суду, яким його притягнуто до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, та застосовано покарання або накладено стягнення у виді позбавлення права займати посади або займатися діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування;
7-1) набрання законної сили рішенням суду про визнання його активів чи активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави;
8) його смерті.
Підстави та порядок відкликання депутата місцевої ради за народною ініціативою визначено розділом V Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».
Відповідно до частини 1 статті 38 Закону № 93-IV право вносити пропозицію про відкликання депутата місцевої ради за народною ініціативою (не раніше ніж через рік з моменту набуття таких повноважень) мають місцева організація політичної партії, від якої його обрано депутатом, а також громадяни України, які є виборцями відповідного виборчого округу.
З вказаних норм вбачається, що право вносити пропозицію про відкликання депутата місцевої ради за народною ініціативою мають два суб`єкти, а саме: місцева організація політичної партії, від якої його обрано депутатом; громадяни України, які є виборцями відповідного виборчого округу.
При цьому, в залежності від того, ким ініційовано питання щодо внесення пропозиції про відкликання депутата місцевої ради за народною ініціативою, приписами Закону № 93-IV визначено окремі порядки проведення процедури відкликання депутата.
За таких підстав та враховуючи, що заявниками не доведено існування обставин, вказаних у статті 150 КАС України, на час вирішення заяви про забезпечення позову відсутні вагомі підстави для сумнівів у правомірності рішення, а також відсутні підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів заявників, оскільки вирішення вказаного питання на даній стадії фактично можна розцінити як розгляд справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Посилання заявників на відсутність механізму відновлення статусу депутата не є достатнім доказом необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки такі доводи потребують належного доказування під час розгляду справи по суті.
До того ж, суд зазначає, що в ухвалі від 24 січня 2024 року у справі № 140/1568/23 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування.
Тож, та обставина, що в іншій справі позов було забезпечено і Верховний Суд з цим погодився, не означає наявність безумовних підстав для застосування таких заходів у будь-якій іншій справі, в тому числі з подібним предметом спору. Це обґрунтовується тим, що за змістом частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Натомість, результат вирішення справи та/або порушеного питання завжди залежить від фактичних обставин у кожній конкретній справі, доказів, наявних на підтвердження доводів та/або заперечень, та їх сукупної правової оцінки.
Крім того, позивач в обґрунтування обставин, про які ним зазначено в заяві про забезпечення позову, не надав належних доказів, які б на даному етапі розгляду справи давали можливість суду бути переконаним у тому, що рішення, дії чи бездіяльність політичної партії є «очевидно протиправними» поза обґрунтованим сумнівом.
З огляду на викладене суд приходить до переконання, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.
Керуючись статтями 150 - 154, 156, 243, 248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Доманського Володимира Петровича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Качанок