Дата документу  Справа № 333/5045/26 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №333/5045/26     Головуючий у 1 інст. Тучков С.С.
Провадження №33/807/970/26      Доповідач у 2 інст. Кононенко Т.О.

ПОСТАНОВА
іменем України
17 липня 2026 року        м. Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Кононенко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Сніжка Р.В. на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2026 року щодо  ОСОБА_1 ,
за участю:
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,
представника ОСОБА_1 – адвоката Сніжка Р.В.,
установив:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.04.2026 о 14 годині 30 хвилин у м. Запоріжжі по вул. Чубанова, біля буд. 2Е, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6820 на місці зупинки та в медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Окрім цього, 25.04.2026 о 14 годині 30 хвилин у м. Запоріжжі по вул. Чубанова, біля буд. 2Е, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміни, не дотримався безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив з`їзд із дороги в кювет та в подальшому здійснив наїзд на дерево, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди. Травмовані відсутні.
Внаслідок вчиненого порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
Обставини вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджуються: протоколами про адміністративні правопорушення; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від проходження на місці зупинки та у медичному закладі; схемою місця ДТП; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу; фототаблицею з місця ДТП; відеозаписом правопорушення, на якому зафіксовані події, що мали місце 25.04.2026 за участю ОСОБА_1 .
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу, яка містить прохання скасувати постанову суду першої інстанції та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю належних, допустимих і достатніх доказів події та складу адміністративних правопорушень.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянт вказує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 , на момент появи працівників поліції транспортний засіб знаходився на узбіччі та був у нерухомому стані. В матеріалах справи відсутні докази відеофіксації події, зокрема факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та моменту зупинки цього автомобіля працівниками поліції.
Позиції учасників апеляційного провадження
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, зазначив, що він не керував автомобілем; його знайомі, з якими він разом вживав алкогольні напої, попросили сказати, що саме він був за кермом.
Представник ОСОБА_1 — адвокат Сніжко Р.В. у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, висловлював незгоду з рішенням суду першої інстанції та просив його скасувати.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану постанову в межах поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно із ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді згідно зі ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпеченню права на свободу та особисту недоторканність, презумпції невинуватості та забезпеченню доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також тими, що працюють в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Під час розгляду справи щодо ОСОБА_1 судом повно та всебічно з`ясовані обставини справи, дотримано вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
На переконання апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2.9 «а» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з пунктом 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. 
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ст. 124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень, допущених при їх складанні, не встановлено.
Протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 складено уповноваженою особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року (у подальшому – Інструкція № 1395).
В них зазначено дату та місце їх оформлення, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення адміністративних правопорушень, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дані правопорушення, суть вчинених адміністративних правопорушень.
Долучені до протоколів про адміністративні правопорушення відеозаписи події узгоджуються з іншими доказами у справі, є належними та допустимими у розумінні ст. 251 КУпАП.
На зазначених відео об`єктивно за допомогою технічних засобів відеозапису зафіксовано обставини вчинення адміністративних правопорушень водієм, їхні фрагменти за змістом є взаємодоповнювальними.
Відеозаписи подій мають істотне значення для правильного вирішення даної справи, адже містять достовірні дані про вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому адміністративних правопорушень.
Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а на момент прибуття працівників поліції автомобіль уже перебував на узбіччі в нерухомому стані.
Посилання сторони захисту на відсутність у матеріалах справи відеозапису безпосереднього моменту керування транспортним засобом не спростовують встановлених судом обставин.
Зокрема, із наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що дорожня обстановка та зафіксовані обставини ДТП свідчили про перебування транспортного засобу в процесі дорожнього руху. Характер розташування транспортного засобу та обстановка на місці події виключають можливість його випадкового перебування у зазначеному місці без попереднього керування.
Також сам ОСОБА_1 неодноразово підтверджував факт керування автомобілем. Під час спілкування з працівниками поліції він неодноразово пояснював обставини дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема (на позначці відеозапису — 07:07), він зазначив, що саме він перебував за кермом автомобіля, вони їхали з бази, після чого транспортний засіб занесло. Також (на позначці відеозапису — 32:00) ОСОБА_1 повідомив, що вперше сів за кермо цього автомобіля.
Посилання ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду на те, що його нібито попросили повідомити, що саме він перебував за кермом транспортного засобу, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Як вбачається з оскаржуваної постанови, останній відмовився називати осіб, які, за його словами, звернулися до нього з цим проханням та могли б підтвердити зазначені обставини. Таким чином, ці твердження ОСОБА_1 є лише його власними поясненнями, які не знайшли свого об`єктивного підтвердження жодними іншими доказами у матеріалах справи.
При цьому особливості цього провадження дійсно засвідчують відсутність фіксації безпосередньо факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, однак факт керування підтверджується іншими доказами, наявними в справі, які суд не може залишити без уваги.
Отже, з огляду на сукупність вказаних обставин, у судді апеляційного суду не виникає сумнівів щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний час та у зазначеному в протоколі місці, а позиція сторони захисту спрямована виключно на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за допущене правопорушення.
Таким чином, сукупність досліджених доказів, а саме відеозапис, зафіксована дорожня обстановка та власні пояснення ОСОБА_1 , є взаємоузгодженими та підтверджують факт керування останнім транспортним засобом. 
Стороною захисту не наведено конкретних обставин, які б свідчили про фальсифікацію доказів, їх отримання з порушенням вимог закону або наявність будь-яких істотних процесуальних порушень під час документування правопорушення. Саме по собі незадоволення результатами розгляду справи не може свідчити про незаконність чи недопустимість доказів.
Крім того, як вбачається із матеріалів справи, водій чи його захисник не оскаржували дії чи бездіяльність співробітників патрульної поліції, тобто останні не зверталися до суду з позовом у порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії чи бездіяльність працівників поліції до його керівництва, хоча мали для цього достатньо часу.
Тобто зазначені обставини унеможливлюють будь-які посилання сторони захисту на незаконність дій працівників поліції під час складення протоколу або щодо невідповідності відомостей, зафіксованих у цих документах.
Отже, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, повністю спростовуються матеріалами справи та змістом відеозапису.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правопорушник притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП саме за фактом порушення п. 2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду, відтак його вина полягає у порушенні обов`язку пройти на вимогу працівника поліції огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, а факт реального перебування чи неперебування його в стані алкогольного сп`яніння у той день на кваліфікацію даного адміністративного правопорушення не впливає.
Виходячи з того, що факт відмови водія від проходження передбаченого законом огляду на стан алкогольного сп`яніння є доведеним, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про винуватість особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме вказана особа визнана судом винною за відмову від проходження огляду на предмет перебування в стані алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.
З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки (дане правопорушення є грубим порушенням Правил дорожнього руху та є потенційно небезпечним для суспільства, становить реальну небезпеку для учасників дорожнього руху, загрожує їхньому життю та здоров`ю, тяжкість імовірних наслідків), призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.
Що стосується заперечення апелянта проти наявності в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, апеляційний суд виходить із наступного.
Дослідивши та проаналізувавши всі докази у їх сукупності, враховуючи характер та локалізацію отриманих транспортним засобом пошкоджень, а також пояснення ОСОБА_1 , у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 12.1 ПДР, що призвело до ДТП та настання наслідків, які мають місце у даному випадку.
За обставин даної справи водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміни, не дотримався безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив з`їзд з дороги в кювет та в подальшому здійснив наїзд на дерево, через що транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди. Травмовані відсутні.
Вагомих доказів неналежності та недопустимості доказів, що містяться в матеріалах справи, стороною захисту не надано.
Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, незалежно від належності їх винуватцю дорожньо-транспортної пригоди, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).
Відповідно до роз`яснень п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху України.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується такими даними: схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.04.2026, в якій відображено розташування транспортного засобу на місці дорожньо-транспортної пригоди, напрямок руху автомобіля та місце удару, яка підписана водієм ОСОБА_1 без зауважень (а.с. 32); фототаблицею з місця ДТП, згідно з якою транспортний засіб «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 , мав пошкодження переднього бампера (а.с. 35); відеоматеріалами, долученими до матеріалів справи, з яких, зокрема, вбачаються неодноразові заяви ОСОБА_1 щодо керування ним автомобілем. Крім того, він неодноразово пояснював обставини ДТП. Зокрема, що він вперше сів за кермо даного автомобіля, через поворот його занесло і викинуло на узбіччя (а.с. 9); рапортом сержанта поліції — поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 полку УПП в Запорізькій області ДПП, відповідно до якого після прибуття на місце події встановлено, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «MERCEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміни, не дотримався безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив з`їзд із дороги в кювет та надалі здійснив наїзд на дерево. Під час спілкування з водієм були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. На водія складено протокол ЕПР1 № 649813 за ст. 124 КУпАП, протокол ЕПР1 № 649778 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
З моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень і дотепер останній та сторона захисту не зверталися зі скаргами щодо незаконності дій поліцейських при складанні протоколів про адміністративні правопорушення. Тобто незаконність дій інспекторів не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.
За таких обставин відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколах про адміністративні правопорушення.
Під час апеляційного розгляду не встановлено переконливих відомостей, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень як за ч. 1 ст. 130 КУпАП, так і за ст. 124 КУпАП; апелянтом таких відомостей не надано, і матеріали справи їх не містять.
Варто також зазначити, що відповідно до принципу змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Натомість наведені доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, та не містять посилань на конкретні істотні порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли б вплинути на правильність ухваленого рішення.
Таким чином, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив усі обставини справи, перевірив наявні докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини особи.
Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, відображені у протоколах про адміністративні правопорушення, відсутні, у зв`язку з чим апеляційний суд вбачає у діях правопорушника склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП.
Усі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях водія складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП.
Підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, як того вимагав апелянт в апеляційній скарзі, не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.
Керуючись ст. ст. 1, 7, 25, 33, 38, 294, 295 КУпАП,
ухвалив:
Апеляційну скаргу адвоката Сніжка Р.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2026 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Запорізького 
апеляційного суду       Т.О. Кононенко