МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2026 р.  	№ 400/2299/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Величка А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства, у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідача	Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Ювілейна, 89, м. Баштанка, Баштанський р-н, Миколаївська обл.,56101, 	
про	визнання протиправною та скасування постанови від 10.08.2021 ВП №53889262,	

ВСТАНОВИВ:
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі - відповідач), з позовними вимогами про:визнання протиправною та скасування постанови від 10.08.2021 ВП №53889262.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 19.08.2016 з позивача стягнуто аліменти на утримання дитини, на підставі чого відкрито виконавче провадження.
10.08.2021 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору за №53889262.
Позивач зазначає, що копію зазначеної постанови він не отримував, про її існування дізнався лише у січні 2026 року під час спілкування з державним виконавцем, після чого звернувся із заявою про направлення копії постанови. Лише 21.02.2026 його матір отримала поштове відправлення із копією постанови та повідомила про це позивача.
На думку позивача, державний виконавець неправильно визначив розмір виконавчого збору, не здійснив належного розрахунку, а також порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.
Ухвалою суду від 05.06.2026 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі.
Відповідачу запропоновано подати відзив на позов та докази на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення.
Проте відповідач своїм процесуальним правом не скористався, відзиву на позов не подав, матеріали виконавчого провадження, розрахунок виконавчого збору та інші докази суду не надав, повідомлений про розгляд справи належним чином.
Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами, свої позовні вимоги підтримує просить позов задовольнити.
Справу розглянуто за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що адміністративні суди перевіряють, чи прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, а також чи є вони обґрунтованими, добросовісними, розсудливими та пропорційними.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.
Як встановлено судом, ухвалою про відкриття провадження відповідачу було запропоновано подати відзив на позов та надати всі матеріали, які стали підставою для прийняття оскаржуваної постанови.
Однак відповідач відзиву на позов не подав, матеріали виконавчого провадження № 53889262 до суду не надіслав, доказів правомірності винесення постанови про стягнення виконавчого збору, доказів здійснення його розрахунку та доказів вручення постанови позивачу не надав.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір є збором, що справляється за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, а його нарахування здійснюється у випадках та порядку, визначених законом.
Абзацом другим частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено особливості справляння виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів. При цьому постанова про стягнення виконавчого збору повинна ґрунтуватися на належному розрахунку та матеріалах виконавчого провадження.
Порядок оформлення такої постанови також визначений Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, згідно з якою розрахунок виконавчого збору формується в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.
Разом із тим у даній справі відповідач не надав суду жодного доказу існування такого розрахунку, не підтвердив правильність визначення суми виконавчого збору 97 846,22 грн та не спростував доводи позивача щодо порушення порядку його нарахування.
Суд зазначає, що сам по собі факт існування постанови не є безумовним підтвердженням її законності. Суб`єкт владних повноважень повинен довести як наявність правових підстав для її прийняття, так і правильність здійснених розрахунків.
Крім того, матеріали справи не містять належних доказів вручення позивачу постанови про стягнення виконавчого збору у 2021 році. Натомість доводи позивача про те, що про існування постанови він дізнався лише у січні 2026 року, відповідачем не спростовані.
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду щодо застосування положень статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».
Так, Верховний Суд неодноразово зазначав, що виконавчий збір є заходом публічно-правового характеру, який справляється виключно у випадках та порядку, прямо визначених законом, а тому державний виконавець, приймаючи постанову про його стягнення, зобов`язаний обґрунтувати наявність усіх передбачених законом підстав для такого стягнення та підтвердити правильність здійсненого розрахунку.
У постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 480/3452/19 зроблено висновок, що саме орган державної виконавчої служби повинен довести правомірність прийнятого рішення про стягнення виконавчого збору, а ненадання матеріалів виконавчого провадження позбавляє суд можливості перевірити законність такого рішення, що свідчить про недоведеність правомірності оскаржуваної постанови.
Аналогічний правовий підхід викладено у постанові Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 640/23271/20, відповідно до якої суб`єкт владних повноважень повинен надати суду всі документи, що стали підставою для прийняття спірного рішення. Ненадання таких доказів тягне застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 77 КАС України.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 640/3430/19 зазначено, що суд не може виходити з презумпції правомірності рішення суб`єкта владних повноважень. За відсутності належних доказів правомірності оскаржуваного рішення таке рішення підлягає скасуванню.
Верховний Суд також неодноразово наголошував, що розрахунок виконавчого збору є невід`ємною складовою постанови про його стягнення. За відсутності такого розрахунку або документів, які підтверджують правильність визначення суми збору, суд позбавлений можливості перевірити законність прийнятого рішення, а тому сумніви щодо доведеності обставин повинні покладатися саме на суб`єкта владних повноважень, який не виконав покладений на нього законом обов`язок доказування.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.
Розподіл судових витрат проводиться судом відповідно до ст.139 КАС України.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Ювілейна, 89,м. Баштанка,Баштанський р-н, Миколаївська обл.,56101 код ЄДРПОУ 45089419) задовольнити. 
2. Визнати протиправною та скасувати постанову Снігурівського відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївській області від 10 серпня 2021 року у виконавчому провадженні № 53889262 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 97 846,22 грн.
3.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Ювілейна, 89, м. Баштанка, Баштанський р-н, Миколаївська обл.,56101 код ЄДРПОУ 45089419) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1331,20 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя А.В. Величко