Провадження №2/748/1515/26	
 	Єдиний унікальний № 748/1655/26	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
08 липня 2026 року	м. Чернігів	

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі :
головуючого судді Хоменко Л.В.
секретаря Зеленської О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В :
ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитними договорами в сумі 97566 грн. 94 коп., судовий збір у сумі 2 662 грн. 40 коп. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 25 000 грн. 00 коп.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 лютого 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем укладено Договір № 2121652, згідно умов якого кредитодавець надає споживачу кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту 14 100 грн.; строк кредиту 360 днів. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах та в розмірі, передбачених договором. Своїх зобов`язань з повернення грошових коштів відповідач не виконав, внаслідок чого у позичальника виникла заборгованість. 26 листопада 2025 року було укладено договір № 26-11/25 відповідно до якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2121652.
Крім того, 16 жовтня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та відповідачем укладено Договір № 5043367, згідно умов якого сторони погодили, що Товариство зобов`язується надати позичальнику грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тіло кредиту складає: 14 000 грн., строк кредиту 360 днів. 28 листопада 2025 року було укладено договір № 28-11/25/Л відповідно до якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5043367.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №2121652 від 25 лютого 2025 року на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 64 718 грн. 96 коп., проте, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 57 668 грн. 96 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням – 14 099 грн. 98 коп., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 31 443 грн. 00 коп., заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості – 12 125 грн. 98 коп. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №5043367 від 16 жовтня 2024 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 46 897 грн. 98 коп., проте позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 39 897 грн. 98 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням – 13 999 грн. 83 коп., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 25 898 грн. 15 коп. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 97 566 грн. 94 коп.
Оскільки відповідачем кредитні зобов`язання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню.
Ухвалою судді від 04 червня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви на відкладення розгляду справи та відзив на позов не подав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти винесення заочного рішення не заперечував.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом встановлено, що 25 лютого 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та відповідачем укладено договір № 2121652 про надання споживчого кредиту по продукту NewShort, який підписано після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який містить усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, виразив однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС первісного кредитора. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» направило ОСОБА_2 через телекомунікаційну систему на номер телефону, який було зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий в свою чергу боржником було 25 лютого 2025 року об 13:50:11 год. введено/відправлено первісному кредитору у відповідному розділі ІТС, чим він прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору № 2121652 про надання споживчого кредиту, на умовах визначених офертою.
Крім того, перед укладенням кредитного договору, відповідач ознайомився та підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Н686» 25 лютого 2025 року об 13:49:39 год., Паспорт споживчого кредиту (а.с. 49-50).
За умовами Договору позичальнику надано кредит у розмірі 14 100 грн. 00 коп. строком на 360 днів зі сплатою процентів: стандартна процентна ставка у розмірі 1 % у день, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів, орієнтовна реальна річна процентна ставка: за стандартною процентною ставкою - 2333,95 % річних. (а.с. 39-45).
Пунктом 2.1. Договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 . 
Згідно п. 6.4-6.4.2 Договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф у розмірі 2 115 грн. 00 коп. на 3 (третій) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 423 грн. 00 коп. починаючи з 4 (четвертого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.
Відповідно до пункту 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
На підтвердження факту перерахування коштів на банківську картку, зазначену відповідачем в договорі про надання споживчого кредиту, до позовної заяви додано листа директора ТОВ «Пейтек» від 27 листопада 2025 року за вих. № 20251127-188 (а.с. 57).
Згідно з наданим ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» розрахунком заборгованості за договором № 2121652 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25 лютого 2025 року станом на 26 листопада 2025 року загальний залишок заборгованості відповідача становить 52 592 грн. 98 коп., з яких: 14 099 грн. 98 коп. тіло кредиту; 31 443 грн. 00 коп. проценти за користування кредитом, 7 050 грн. 00 коп. - пеня (а.с. 20-22).
Відповідачем проведена часткова сплата по зазначеному кредитному договору на загальну суму 7 332 грн. 02 коп.
Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Також в Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеними договорами і взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорі строки грошові кошти (кредиту) та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка не була сплачена.
26 листопада 2025 року було укладено договір № 26-11/25 відповідно до якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2121652. (а.с. 65-72).
Сторонами Договору факторингу підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників (а.с. 74-75).
ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перерахувало на користь ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» грошові кошти за відступлення права вимоги за Договором № 26-11/25 в сумі 3 155 252 грн. 34 коп. (а.с. 73).
Із копії витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 26-11/25 слідує, що ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло право грошової вимоги, в тому числі до відповідача за договором № 2121652 від 25 лютого 2025 року у сумі 52 592 грн. 98 коп. (а.с. 79).
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 2121652 від 25 лютого 2025 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості позивача, становить 64 718 грн. 96 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 14 099 грн. 98 коп.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 31 443 грн. 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 12 125 грн. 98 коп.; заборгованість за пенею та/або штрафами – 7 050 грн. 00 коп. (а.с. 64).
Проте, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 57 668 грн. 96 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 14 099 грн. 98 коп.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 31 443 грн. 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 12 125 грн. 98 коп.
Судом встановлено, що 16 жовтня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем в електронній формі укладено договір № 5043367 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого товариство надало позичальнику грошові кошти в сумі 14 000 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти (а.с.9-20).
Умови договору детально викладені в розділі 1 договору. Зокрема, сума кредиту 14 000 грн. 00 коп.; строк договору - 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; стандартна процентна ставка за користування кредитом 1,00% в день.
Товариство надає кредит у безготівковій формі на рахунок клієнта № НОМЕР_2 протягом двох днів з моменту укладення договору, тобто 16 або 17 жовтня 2024 року (п.п. 2.1., 2.2. договору).
Згідно п. 6.2. Договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання грошового зобов`язання на 2-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань.
Пунктом 6.4. Договору встановлено, що у випадку встановлення мораторії законодавством України на нарахування штрафних санкцій протягом дії такого періоду штраф не нараховується та не сплачується клієнтом.
Відповідно до пункту 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Згідно з довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» від 01 грудня 2025 року, відповідно до укладеного 12 березня 2019 року договору на переказ коштів №ФК-П-19/03-1, 11 лютого 2022 року здійснено виплату на суму 14 000 грн. на номер картки НОМЕР_3 , номер транзакції в системі iPay.ua 539526466 призначення платежу Зарахування 14 000 грн на карту НОМЕР_3 (а.с. 30).
Відповідно до розрахунку первісного кредитора ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» заборгованість відповідача за договором № 5043367 від 16 жовтня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту за період з 16 жовтня 2024 року до 26 листопада 2025 року становить 46 897 грн. 98 коп. з яких: 13999 грн. 99 коп. заборгованість за тілом кредиту; 25 898 грн. 15 коп. заборгованість за відсотками; 7 000 грн. 00 коп. штрафні санкції (а.с.33-38).
Відповідачем проведена часткова сплата по зазначеному кредитному договору на загальну суму 24 638 грн. 47 коп.
Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Також в Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеними договорами і взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорі строки грошові кошти (кредиту) та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка не була сплачена.
28 листопада 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №28-11/25/Л, за умовами якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за плату відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» своє право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників зазначених у реєстрі боржників, за зобов`язаннями згідно кредитних договорів право одержання яких належить ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (а.с.80-87).
Актом прийому-передачі Реєстру боржників від 28 листопада 2025 року позивачу переданий Реєстр боржників відповідно до умов договору факторингу №28-11/25/Л від 28 листопада 2025 року, що підтверджує факт переходу до позивача прав вимоги заборгованості (а.с.91-93).
Відповідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №582480001 від 28 листопада 2025 року ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перераховано ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» грошові кошти згідно договору факторингу №28-11/25/Л від 28 листопада 2025 року (а.с.90).
Як вбачається з Реєстру боржників, що є додатком №1-1 до договору факторингу та Витягу з цього додатку до позивача перейшло право вимоги зокрема і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №5043367 у розмірі 46 897 грн. 98 коп. (а.с. 94-96, 97).
31 березня 2026 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено додаткову угоду №1 до договору факторингу №28-11/25/Л від 28 листопада 2025 року, за якою у зв`язку з виявленою технічною помилкою було вирішено внести зміни в Реєстри боржників в електронному вигляді та для друку (а.с.88-89).
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 5043367 від 16 жовтня 2024 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості позивача, становить 46 897 грн. 98 коп., з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 13 999 грн. 83 коп.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 25 898 грн. 15 коп.; заборгованість за пенею та/або штрафами – 7 000 грн. 00 коп. 
Проте, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 39 897 грн. 98 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 13 999 грн. 83 коп.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 25 898 грн. 15 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У договорах, укладених з відповідачем, сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування кредитом, розмір і типи процентних ставок.
Кредитні договори є дійсними, у судовому порядку не оскаржувались. 
При дослідженні наданих позивачем розрахунків заборгованості з усіма їх складовими, суд прийшов до висновку про те, що зазначені розрахунки зроблено у відповідності до інших наявних у справі доказів, та підтверджує порушення відповідачем обов`язків за кредитними договорами щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування цими коштами.
Надані позивачем розрахунки в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовані відповідачем.
Відступлення права вимоги підтверджується витягами з реєстру боржників до договорів факторингу, які містять інформацію про відповідача (її прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, номер договору, суму заборгованості), актами прийому-передачі реєстру боржників за договорами факторингу. 
Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. 
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, а саме наданих позивачем розрахунків, відповідач не сплачувала заборгованості за укладеними нею договорами, ні новому, ні попередньому кредиторам, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявлених у позові до стягнення сум.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому.
Відповідно до ст.1081ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. 
Частина 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Отже, вирішуючи спір, суд, оцінивши надані позивачем докази та встановивши, що відповідач своєчасно не виконав взяті на себе грошові зобов`язання, не сплатив заборгованості за укладеними ним договорами, ні новому, ні попереднім кредиторам, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 97 566 грн. 94 коп., в тому числі: за кредитним договором № 2121652 від 25 лютого 2025 року у розмірі 57 668 грн. 96 коп. та за кредитним договором № 5043367 від 16 жовтня 2024 року у розмірі 39 897 грн. 98 коп.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити таке.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
02 липня 2024 року між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 (а.с. 105-107).
Прайс-листом АО «Лігал Ассістанс» затвердженого Рішенням Загальних зборів №01-11/2023 від 01 грудня 2025 року встановлено вартість послуг АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 109-110).
Згідно заявки на надання юридичної допомоги № 2904 від 01 квітня 2026 року погоджено надання правових послуг на суму 25 000 грн., з яких: 4 000 грн. за надання усної консультації з вивчення документів та 18 000 грн. за складання позовної заяви і письмова консультація 3 000 грн. (а.с 111).
Згідно витягу з акту № 33 про надання юридичної допомоги від 30 квітня 2026 року адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» в особі керуючого партнера Бурдюг Т.В. надало ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» правничу допомогу по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вартість правничої допомоги, згідно детального опису наданих послуг, становить 25 000 грн., з яких: 4 000 грн. за надання усної консультації з вивчення документів, 18 000 грн. за складання позовної заяви і письмова консультація 3 000 грн. (а.с.112).
Верховний Суд наголошує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, ч.8 статті 141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.
Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні у матеріалах справи: Договір про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року, Заявка на надання юридичної допомоги № 2904 від 01 квітня 2026 року, Акт № 33 про надання юридичної допомоги від 30 квітня 2026 року, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень ч.4,5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на правову допомогу, суд вважає з урахуванням складності справи, обсягу виконаних представником позивача робіт, часом, витраченим на виконання цих робіт, ціни позову, розгляду судом справи без участі сторін, зменшити розмір витрат на правову допомогу , що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 5 000 грн. Тому, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» у розмірі 5 000 грн.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 2 662 грн. 40 коп.
Керуючись ст.ст. 11, 509, 512, 526, 530, 610, 612, 1046-1050, 1054, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 274,280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (код ЄДРПОУ 42640371 , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521) заборгованость за кредитними договорами у розмірі 97 566 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот шістдесят шість) грн. 94 (дев`яносто чотири) коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (код ЄДРПОУ 42640371 , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521) 2 662 грн. 40 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 5 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правову допомогу.
Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄДРПОУ 42640371 , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, реквізити IBAN: НОМЕР_5 , відкритий у АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОТП БАНК» , код МФО 300528.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто Чернігівським районним судом за письмовою заявою відповідача. Письмову заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Чернігівського районного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено рішення у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Хоменко Л.В.