Справа №591/1669/26
Провадження №2/592/1608/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ      
20 серпня 2026 року           м.Суми 
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді Бичкова І. Г. ,
за участю секретаря судового засідання: Іщенко К. В. ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” , Філії: Сумське обласне управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” , третя особа: Сумська державна нотаріальна контора про скасування заборони відчуження об`єкта нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

18.02.2026 ОСОБА_1 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” , Філії: Сумське обласне управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” , третя особа: Сумська державна нотаріальна контора про скасування заборони відчуження об`єкта нерухомого майна, із змісту якого вбачається, що 01.11.1991 в Сумському відділенні № 48 Ощадбанку України він оформив кредитний договір на 15000 руб. для будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В зв`язку з наданням йому коштів для будівництва житлового будинку, на підставі повідомлення зазначеного відділення Ощадбанку від 01.11.1991 № 1655, Другою Сумською державною нотаріальною конторою 05.11.1991 за № 93 була накладена заборона на відчуження його майна, про що зазначено в постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Виконуючи зобов`язання по кредитному договору, він ще в 1993 році повернув Ощадбанку всю заборгованість разом з процентами і, таким чином, повністю розрахувався з банком. 05.03.2002 він отримав свідоцтво про право власності на побудований цілий житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на підставі рішення Ковпаківської районної в м. Суми ради № 22 від 26.02.2002, про що свідчить копія свідоцтва. В 2025 році він вирішив внести свою власність до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, для чого звернувся до ЦНАПу в м. Суми. Працівники ЦНАПу встановили помилку в написанні його прізвища в свідоцтві про право власності, де його прізвище вказано ОСОБА_2 замість ОСОБА_3 , що змусило його звертатись до суду з заявою про встановлення факту належності йому вказаного свідоцтва про право власності на житло. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.09.2025 був встановлений факт належності йому – ОСОБА_1 правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , яке було видане йому на підставі рішення Ковпаківської районної ради у м. Суми від 26.02.2002 № 22 та зареєстрованому в Сумському ОБТІ за реєстровим номером № 16984, про що свідчить копія рішення суду. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 11.11.2025 на його ім`я ОСОБА_1 державним реєстратором була здійснена реєстрація належного йому на праві власності житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 05.03.2002, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.09.2025 про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу. Одночасно державний реєстратор внесла в державну реєстрацію обтяжень інформацію про накладення заборони на його нерухоме майно за номером обтяження 62325464, про що свідчить копія інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Як з`ясувалося, заборона на нерухоме майно була накладена на підставі повідомлення Сумського відділення № 48 Ощадбанку від 05.11.1991, до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна була внесена 22.04.2008 за реєстраційним номером обтяження 7067567. Таке стало можливим в зв`язку з тим, що працівники Ощадбанку, отримавши всю заборгованість разом з процентами по укладеному ним кредитному договору ще в 1993 році своєчасно не звернулися до нотаріальної контори з листом про зняття заборони відчуження з належного йому на праві власності майна в зв`язку з погашенням всієї заборгованості. Таким чином, при відсутності будь-якої заборгованості перед ОСОБА_4 , накладена заборона на його майно по заяві Ощадбанку ще в 1991 році, не була своєчасно знята після погашення ним всієї заборгованості за кредитним договором та існує і до цього часу при фактичній відсутності будь-якої законної підстави та чинить перешкоди в розпорядженні своїм майном і суттєво порушує його права. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За роз`ясненням він звернувся до Ощадбанку та отримав довідку про те, що за кредитним договором № 93 від 05.11.1991 заборгованість по кредиту та відсотками погашена в повному обсязі та AT “Ощадбанк” просить зняти зазначену заборону в зв`язку з погашенням заборгованості і припиненням дії кредитного договору. З такою довідкою він звернувся до Сумської міської державної нотаріальної контори для зняття заборони. Державний нотаріус, розглянувши надану довідку AT “Ощадбанк” про відсутність його заборгованості перед банком та інформаційну довідку № 459362956 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформовану 06.01.2026, наявні відомості про нього, як власника майна ОСОБА_1 , РНОКПП якого НОМЕР_1 , та встановив розбіжності в написанні дійсного його прізвища ОСОБА_3 , бо в реєстрі заборон зазначено його прізвище як ОСОБА_2 та по батькові особи, майно якої обтяжується помилково вказано ОСОБА_5 замість вірного ОСОБА_6 . По вищевказаним причинам, нотаріус 09.01.2026 виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії і відмовив йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його РНОКПП НОМЕР_1 , у знятті заборони відчуження житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на праві власності і де він перебуває на реєстраційному обліку та постійно проживає та направили його до суду. Таким чином, скасувати заборону на відчуження його майна можна тільки за рішенням суду. Згідно ст. 386 ЦК України, яка передбачає засади захисту права власності, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В зв`язку з викладеним він вимушений звертатись до суду з таким позовом. Вірним його прізвище є ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 , а по батькові – ОСОБА_6 , а не ОСОБА_5 . Це підтверджується копією рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.09.2025, копією його паспорту громадянина України, копією довідки державної податкової інспекції м. Суми про присвоєння ідентифікаційного номеру 2402404350 та іншим. Викладене вимушує його звертатись до суду з таким позовом. Обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору законом не визначений. Заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не вживалися (п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) . Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України попередній розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи складаються з оплати судового збору відповідно до Закону України “Про судовий збір” . Відповідно до п.10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, він підтверджує те, що ним не було подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Згідно ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. На підставі викладеного та керуючись ст. 386 ЦК України; ст. 30 ЦПК України, він просив ухвалити рішення, яким скасувати заборону на відчуження об`єкту нерухомого майна, належного на праві власності, йому – позивачу ОСОБА_1 , а саме: нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером обтяження № 62325464, зареєстрованим 22.04.2008 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором Другою Сумською державною нотаріальною конторою, заявником та обтяжувачем якої є повідомлення Сумського відділення № 48 Ощадбанку від 01.11.1991 за № 1655, в відомостях про суб`єкт обтяження зазначено ОСОБА_1 , з підставою внесення запису обтяження – рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 81858877 від 14.11.2025 реєстратором виконкому Сумської міськради (вхідний № 7559/26 від 18.02.2026) (а. с. 2-6) .
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19.02.2026 у справі № 591/1669/26, провадження № 2/591/598/26 було постановлено передати цивільну справу № 591/1669/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Державний Ощадний банк України” , філія Сумське обласне управління Акціонерного товариства “Державний Ощадний банк України” , третя особа: Сумська державна нотаріальна контора про скасування заборони відчуження об`єкта нерухомого майна до Ковпаківського районного суду м. Суми для розгляду за підсудністю. Після спливу строку на апеляційне оскарження копію ухвали разом з матеріалами справи було постановлено направити до Ковпаківського районного суду м. Суми. Ухвалу суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення через Зарічний районний суд м. Суми. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Ухвала набрала законної сили 07.03.2026 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/134214910) (а. с. 21, 26) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.03.2026 у справі № 591/1669/26, провадження № 2/592/1608/26 було постановлено відкрити спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” (м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г, ЄДРПОУ 00032129) , Сумського обласного управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” (м. Суми, вул. Британська, буд. 32, ЄДРПОУ 09337356) , третя особа: Сумська державна нотаріальна контора (м. Суми, пр-т Шевченка, буд. 2, ЄДРПОУ 41854303) про скасування заборони відчуження об`єкта нерухомого майна. Розгляд справи було постановлено проводити в судовому засіданні, яке відбудеться 23.04.2026 о 09:00 в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми (м. Суми, вул. Маґістратська, буд. 12, зала судових засідань № 12) з повідомленням сторін. Було ухвалено встановити відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення йому цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів. Було ухвалено роз`яснити відповідачу, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов до позивача. Було ухвалено встановити позивачу строк три дні з дня отримання копії відзиву, протягом якого він має право подати суду відповідь на відзив, передбачену ст. 179 ЦПК України, до якої застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст.178 ЦПК України. Одночасно з поданням суду відповіді на відзив позивач зобов`язаний її копію надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено встановити відповідачу строк три дні з дня отримання відповіді на відзив, протягом якого він має право подати суду заперечення, передбачене ст. 180 ЦПК України, до якого застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. 178 ЦПК України. Копію заперечення і доданих до нього одночасно з поданням його суду відповідач повинен надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст.148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 17.03.2026 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/134913032) (а. с. 28) .
27.03.2026 представник Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” адвокат Дем`янов Ігор Юрійович надіслав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа № 591/1669/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” , Філії – Сумське обласне управління AT “Ощадбанк” , третя особа: Сумська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна. 20.03.2026 AT “Ощадбанк” було отримано ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.03.2026 про відкриття провадження у справі № 591/1669/26, якою було визначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження та було встановлено банку п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву, тобто до 04.04.2026. У своєму позові розивач вимагає: “скасувати арешт (заборону на відчуження) об`єкту нерухомого майна – житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження № 62325464, зареєстрованого 22.04.2008 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором Другою Сумською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Сумського відділення № 48 Ощадбанку від 01.11.1991 за № 1655, суб`єкт обтяження: ОСОБА_1 . Підстава внесення запису про обтяження: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 81858877 від 14.11.2025” . Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є власником вказаного нерухомого майна та не має кредитної заборгованості перед AT “Ощадбанк” . Ознайомившись з позовними вимогами ОСОБА_1 AT “Ощадбанк” вважає, що позов до банку є безпідставним та таким, що викладений без посилання на належні, допустимі, достовірні та достатні докази, відтак не підлягає задоволенню з наступних підстав. 1. Щодо безпідставності залучення до участі у справі в якості відповідача філії – Сумське обласне управління AT “Ощадбанк” . За приписами ст. ст. 5, 42, 48, 50, 51, 175 ЦПК України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи – це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор) , а відповідачем – особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник) . При цьому саме на позивача покладено обов`язок визначити склад відповідачів у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні або юридичні особи. Ст. 80 ЦК визначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦК України, юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (ч. 4 ст. 87 ЦК України) . При цьому, згідно ч. 1 ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. В ч. 3 ст. 95 ЦК України наголошується, що філії та представництва не є юридичними особами. Відповідно до п. 182 Статуту AT “Ощадбанк” , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2003 № 261 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.02.2024 № 139) , який є публічно доступним на офіційному порталі Верховної Ради України https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/261-2003-%D0%BF#n13, організаційна структура Банку складається з: 1) центрального апарату; 2) відокремлених підрозділів, до яких відносяться: - філій Банку, що виділені на окремий баланс; - відділення Банку – територіально відокремлені безбалансові відділення; - представництва (у разі їх відкриття) . Відокремлені підрозділи не є юридичними особами і діють від імені Банку на підставі положень, якими визначаються їх компетенція, функції, інші питання діяльності та підпорядкування (п. 183 Статуту) . Як наслідок, філія – Сумське обласне управління AT “Ощадбанк” не може бути відповідачем у даній цивільній справі, оскільки такий відокремлений підрозділ не є юридичною особою в розумінні ст. 95 ЦК України та відповідно до п. 181 Статуту AT “Ощадбанк” . Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 712/13066/18 від 07.07.2021 аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у справах № 760/32455/19 від 14.06.2021, № 552/2889/20 від 10.11.2021. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати касаційного цивільного суду від 22.05.2019 у справі № 347/1831/15 вказано про те, що тлумачення ст. 51 ЦПК України свідчить про те, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин) , суд відмовляє у задоволенні позову. Таким чином, Філія – Сумське обласне управління AT “Ощадбанк” , до якої наразі позивачем пред`явлено позовні вимоги, у відповідності до вищезазначених норм чинного законодавства не являється юридичною особою, не має цивільної процесуальної правосуб`єктності, не може відповідати за вимогами позивача, а також не може мати процесуального статусу відповідача у справі, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. 2. AT “Ощадбанк” є неналежним відповідачем у даній справі. Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідач – це особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. Нерухоме майно – житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в заставі Банку не перебуває, інформація щодо кредитної заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) перед AT “Ощадбанк” відсутня. Отже, позивачем не наведено доказів, які б свідчили про існування перешкод щодо реалізації ним права розпорядження власністю (нерухомим майном) та не наведено доказів, які б вказували на вину Банку в реалізації позивачем своїх прав, а отже визначення AT “Ощадбанк” відповідачем у даній справі є необґрунтованим та помилковим. В силу вказаних вище норм матеріального права AT “Ощадбанк” , у даній справі, є неналежним відповідачем. Проте, відповідачем по даній справі має бути особа, яка дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення щодо позивачем, тобто сторона відповідного спірного договору чи державний реєстратор, уповноважений на вчинення реєстраційної дії, за умови порушення останнім прав позивача, а не AT “Ощадбанк” , який жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає володіти, користуватися та розпоряджатися належним позивачу майном, та не вчиняє інших дій, які б порушували права та інтереси останнього. В абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 “Про судове рішення у цивільній справі” роз`яснено про те, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України) , то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача. Враховуючи вищевикладене, AT “Ощадбанк” наголошує на тому, що не може бути належним відповідачем в даній справі. Згідно абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 “Про судове рішення” у цивільній справі, судом роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України) , то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Натомість належним відповідачем у даній справі є нотаріус або інший суб`єкт державної реєстрації прав, який наділений повноваженнями на вчинення відповідної (нотаріальної/реєстраційної) дії щодо скасування заборони відчуження об`єкта нерухомого майна (у разі відмови у вчиненні такої дії (реєстраційної/нотаріальної) , а не AT “Ощадбанк” , який жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає позивачу у реалізації права на вказане нерухоме майно, зокрема володіти, користуватись та розпоряджатись вказаним вище майном (будинком) на свій розсуд та у своїх інтересах. В абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 “Про судову практику в справах про зняття арешту з майна” роз`яснено, що відповідачами в справах про зняття арешту (заборони) з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. В абз. 2 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 “Про судове рішення” у цивільній справі, роз`яснено, що у резолютивній частині рішення, зокрема, має бути зазначено: конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чиюсь користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права. Відповідно до діючого законодавства банк не є органом або суб`єктом, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації та ні в які правовідносини з позивачем не вступав, договірні відносини між позивачем та банком відсутні. Згідно ст. 55 ЦПК України належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 “Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції” пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеному у постановах від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (п. 41) ; від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (п. 49) ; від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (п. 50) ; від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (п. п. 37, 54) ; від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (п. 31.4. ) ; від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (п. 38) , визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Як вже зазначалося вище, АТ “Ощадбанк” не допустив порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому не може бути відповідачем у даній справі, в силу вимог Закону України “Про нотаріат” , Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” та ЦПК України. 3. Щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог до AT “Ощадбанк” про зняття обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Проведення реєстраційних дій із нерухомим майном на території України законодавцем віднесена до функцій державних реєстраторів, банки не наділені такими повноваженнями, тобто не є суб`єктами організаційної системи державної реєстрації прав. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” від 01.07.2004 № 1952-IV із змінами та доповненнями. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону реєстраційна дія – державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав. Відповідно до Закону скасування заборони є функцією державного реєстратора. Відповідно до ст. 3 Закону загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону арешт є одним із видів обтяження речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 6 Закону організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав (виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно) . Ст. 10 Закону встановлено, що державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний, приватний виконавець – у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону. Як вбачається з матеріалів справи інформацію до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо заборони відчуження нерухомого майна позивача було внесено реєстратором – Сумською державною нотаріальною конторою, тобто у даному випадку державним реєстратором виступає нотаріус. Відповідно до вимог ст. 74 Закону України “Про нотаріат” нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна на підставі отриманого повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту) , повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини. Згідно п. 5 гл. 15 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: - кредитора про погашення позики; - про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки) ; - про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; - за рішенням суду; - в інших випадках передбачених законом. У разі, якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони (абз. 2 п. 3.1. гл. 15-1 розді. ІI Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) . Згідно ст. 50 Закону України “Про нотаріат” нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту, має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є: “зняття арешту (заборони на відчуження) з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладений 14.11.2025, р/н: 81858877, Сумською державною нотаріальною конторою” . Ст. 26 Закону врегульовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування, зокрема і у зв`язку із помилковістю. У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка) , за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому п/п “в” п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі, якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Однак, у AT “Ощадбанк” відсутня, а позивачем не надано будь-яку інформацію, документи щодо підстав накладення заборони (арешту) на нерухоме майно позивача, зокрема, і на нерухоме майно – житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Отже, AT “Ощадбанк” не може вчинити дії по припиненню обтяження, що свідчить про помилковість та необґрунтованість визначення його відповідачем у даній справі (банк є неналежним відповідачем у даній справі) . AT “Ощадбанк” не міг позбавити, обмежити та/або порушити права позивача, що пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням своїм майном, шляхом не скасування заборони на нерухоме майно, а тому позовні вимоги позивача саме до AT “Ощадбанк” про. При цьому, слід зазначити про те, що у справі, що розглядається, ОСОБА_1 звернувся з вимогою про “скасування арешту (заборони на відчуження) об`єкту нерухомого майна – житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження № 62325464, зареєстрованого 22.04.2008 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором Другою Сумською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Сумського відділення № 48 Ощадбанку від 01.11.1991 за № 1655, суб`єкт обтяження: ОСОБА_1 . Підстава внесення запису про обтяження: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 81858877 від 14.11.2025” . Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п/п “а” п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому п/п “а” п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) . Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19 вказав про те, що за змістом ч. 3 ст. 26 Закону №1952-IV виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже, у розумінні положень наведеної норми права відсутні реєстраційні дії – скасування арешту (заборони на відчуження) нерухомого майна. Таким чином, такого способу захисту порушених речових прав як усунення перешкод у реалізації позивачем права власності на все належне йому нерухоме майно шляхом скасування обтяження речових прав нерухомого майна не передбачено, тому доводи позивача про необхідність застосування такого способу судового захисту – як скасування заборони на нерухоме майно позивача в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати ефективне відновлення його порушеного права, є безпідставними та задоволенню не підлягають. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 16.09.2020 у справі № 352/1021/19 та від 25.11.2020 у справі № 761/15741/17. За таких обставин у позові слід відмовити з підстав обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявність будь-яких правових наслідків, спричинених обставинами, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, належними та допустимим доказами не підтверджено. Зазначене вказує на відсутність існування порушення зі сторони AT “Ощадбанк” права позивача та безпідставність заявлених позовних вимог саме до банку. Відтак, з урахуванням викладених обставин AT “Ощадбанк” вважає, що заявлений позов до AT “Ощадбанк” про зняття арешту (заборони на відчуження) нерухомого майна не підлягає задоволенню. 4. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Водночас, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що AT “Ощадбанк” є неналежним відповідачем у даній справі та банком не порушувалися права та охоронювані законом інтереси позивача, у місцевого суду, в силу норм процесуального права, відсутні підстави для покладення на AT “Ощадбанк” відшкодування понесених позивачем судових витрат, в т. ч. й судового збору. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, підстави для покладення на AT “Ощадбанк” судових витрат по справі відсутні. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 178, 211 ЦПК України, він просив: 1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” , філії – Сумське обласне управління AT “Ощадбанк” про скасування арешту (заборони на відчуження) нерухомого майна. 2. Справу розглядати без участі представника AT “Ощадбанк” (вхідний № 12113/26 від 27.03.2026) (а. с. 32-39) .
16.04.2026 представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Біцан Ольга Миколаївна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до AT “Державний ощадний банк України” та Сумського обласного управління AT “Державний ощадний банк України” , третя особа: Сумська міська державна нотаріальна контора про скасування заборони на відчуження об`єкта нерухомого майна. Представник відповідача AT “Державний ощадний банк України” надав суду відзив на позов, яким позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що банк, як він вважає, не допустив порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому AT “Державний ощадний банк України” не може бути відповідачем у даній справі. Він зазначив про те, що скасування заборони є функцією реєстраторів, нотаріусів, які знімають заборону при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики, або за рішенням суду. Вона вважає, що викладені у відзиві обставини не заслуговують на увагу в зв`язку з наступним. Як вже було зазначено в позовній заяві, 01.11.1991 в Сумському відділенні № 48 Ощадбанку України позивач оформив кредитний договір на 15000 руб. для будівництва житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . В зв`язку з наданням йому коштів для будівництва житлового будинку, на підставі повідомлення зазначеного відділення Ощадбанку від 01.11.1991 № 1655, Другою Сумською державною нотаріальною конторою 05.11.1991 за № 93 була накладена заборона на відчуження його майна, про що зазначено в постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Виконуючи зобов`язання по кредитному договору, ОСОБА_1 ще в 1993 році повернув Ощадбанку всю заборгованість разом з процентами і таким чином повністю розрахувався з банком. Але працівники Ощадбанку, отримавши всю заборгованість разом з процентами по укладеному кредитному договору ще в 1993 році своєчасно не звернулися до нотаріальної контори з листом про зняття заборони відчуження з належного позивачу на праві власності майна в зв`язку з погашенням всієї заборгованості. Таким чином, заборона на нерухоме майно була накладена на підставі повідомлення Сумського відділення № 48 Ощадбанку від 05.11.1991, яка до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна була внесена 22.04.2008 за реєстраційним номером обтяження 7067567. Таким чином, при відсутності будь-якої заборгованості перед Ощадбанком, накладена заборона на майно клієнта по заяві Ощадбанку ще в 1991 році, не була своєчасно знята після погашення ним всієї заборгованості за кредитним договором та існує і до цього часу при фактичній відсутності будь-якої законної підстави та чинить перешкоди в розпорядженні його майном і суттєво порушує права позивача. 05.03.2002 ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на побудований цілий житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на підставі рішення Ковпаківської районної в м. Суми ради № 22 від 26.02.2002, про що свідчить копія свідоцтва. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 11.11.2025 на ім`я ОСОБА_1 державним реєстратором була здійснена реєстрація належного на праві власності житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 05.03.2002, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.09.2025 про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу. Одночасно державний реєстратор внесла в державну реєстрацію обтяжень інформацію про накладення заборони на ім`я ОСОБА_1 на його нерухоме майно за номером обтяження 62325464, про що свідчить копія інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. За роз`ясненням ОСОБА_1 звернувся до Ощадбанку та отримав довідку про те, що за кредитним договором № 93 від 05.11.1991 заборгованість по кредиту та відсотками погашена в повному обсязі. З такою довідкою вона звернувся до Сумської міської державної нотаріальної контори для зняття заборони. Однак нотаріус 09.01.2026 своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовив ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його РНОКПП НОМЕР_1 , у знятті заборони з його майна в зв`язку з тим, що нотаріус встановив розбіжності в написанні прізвища в реєстрі заборон і замість вірного ОСОБА_1 зазначено ОСОБА_1 , що змусило позивача звернутися до суду. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню (вхідний № 15239/26 від 16.04.2026) (а. с. 53) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.04.2026 у справі № 591/1669/26, провадження № 2/592/1608/26 було постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” , Сумського обласного управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” , третя особа: Сумська державна нотаріальна контора про скасування заборони відчуження об`єкта нерухомого майна до судового розгляду по суті на 18.06.2026 на 09:00. В судове засідання було ухвалено викликати сторони. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 23.04.2026 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/135950552) (а. с. 55) .
19.08.2026 представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Біцан Ольга Миколаївна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву, в якій вона просила справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” , Сумського обласного управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” , третя особа: Сумська державна нотаріальна контора про скасування заборони на відчуження об`єкта нерухомого майна, розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. На поверненні судового збору не наполягає (вхідний № 33696/26 від 19.08.2026) (а. с. 64) .
Ознайомившись із позовною заявою, відзивом на позовну заяву, відповіддю на відзив на позовну заяву, дослідивши та перевіривши документи та копії документів, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному держаному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.
Окремо слід зазначити про те, що представником відповідача Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” адвокатом Дем`яновим Ігорем Юрійовичем не було надано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, а до відзиву на позовну заяву не було додано жодного доказу, що дає суду підстави розглядати справу за наявними матеріалами, наданими позивачем та представницею позивача, тобто суд має право вирішити спір на підставі тих доказів, які надала сторона позивача.
Крім того, суд бере до уваги те, що представником відповідача Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” адвокатом Дем`яновим Ігорем Юрійовичем не було надано суду жодного переконливого доказу на спростування того, що саме на підставі повідомлення Сумського відділення № 48 Ощадбанку від 01.11.1991 № 1655, в якому були зазначені дані особи, щодо якої встановлювалися певні заборони, як ОСОБА_1 , на підставі якого Другою Сумською державною нотаріальною конторою 05.11.1991 за № 93 була накладена заборона на відчуження його майна, про що зазначено в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та в постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а. с. 11, 13) .
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.09.2025 у справі № 592/13411/25, провадження № 2-о/592/246/25 заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Сумська міська рада, Державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Сумської міської ради Куць Світлана Миколаївна про встановлення факту належності правовстановлюючого документу було задоволено. Було ухвалено встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва про право власності на житловий будинок від 05.03.2002, виданого Ковпаківською районною в м. Суми радою на підставі рішення Ковпаківської районної в м. Суми ради від 26.02.2002 року № 22, зареєстрованого в Сумському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації, записаного у реєстрову книгу 11.03.2002 року за № 152, за реєстровим номером № 16984, на ім`я ОСОБА_1 . Рішення суду може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Рішення набрало законної сили 30.10.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/130608207) (а. с. 8) .
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обов`язок щодо доказування не є безмежним. Дана стаття встановлює три групи обставин, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Це обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі (ч. 1) , загальновідомими (ч. 3) та преюдиційними (ч. ч. 4-6) . Преюдиційні факти – це факти, встановлені рішенням, вироком, ухвалою чи постановою суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням, вироком, ухвалою чи постановою суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: - обставина встановлена судовим рішення; - судове рішення набрало законної сили; - у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 14 від 18.12.2009 наголошує на тому, що особи, які не брали участь у цивільній, господарській чи адміністративній справі, в якій судом ухвалене відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням. У такому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача. Тому, якщо сторона хоче обійти цю норму, вона може це зробити шляхом залучення у процес додаткового відповідача або третьої особи. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу “правомірних або законних очікувань” та захисту прав людини через призму цього принципу. Зокрема, у справах “Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії” та “Федоренко проти України” Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути “існуючим майном” або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні “виправданими очікуваннями” щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf. , Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995, серія А, № 332, с. 21, п. 31; п. 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Федоренко проти України” ) . У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття “майно” , а саме: в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як “існуюче майно” , так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого “права власності” (п. 74 рішення Європейського суду з прав людини “MALTZAN and Others v. Germany” від 02.03.2005) . Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися “активом” , вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України “Про Заяву Верховної Ради України “Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод” № 462-VIII від 21.05.2015 було схвалено Заяву Верховної Ради України про відступ від окремих зобов`язань, визначених п. 3 ст. 2, ст. ст. 9, 12, 14, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. ст. 5, 6, 8, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме: до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. Водночас Україна не зробила відступу від Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому Пленум Верховного Суду України наголошує на тому, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого “права власності” . Таким чином, ст. 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту “правомірних (законних) очікувань” щодо певного стану речей (у майбутньому) , оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини установив, що наявність “правомірних (законних) очікувань” є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності “правомірних очікувань” у розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави. Інакше кажучи, “правомірні (законні) очікування” – це очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права. Згідно із ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини “Брумареску проти Румунії” від 28.11.1999 (п. 61) . Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні у справі “Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови” від 13.12.2001 Європейський суд з прав людини зазначив про те, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109) . Стабільність правового регулювання проявляється в неприпустимості внесення довільних змін до діючої системи норм і є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов`язок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ законні очікування, пов`язані із виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права. Рівність усіх перед законом, що випливає із ч. 2 ст. 21 Конституції України, впливає на регулювання всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й безпідставну заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї ж категорії (заборону відмінного поводження з особами, які знаходяться в однакових чи споріднених ситуаціях) .
Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно із положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) .
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів) .
Достовірність доказів – це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність – це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.
Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя” № 9 от 01.11.1996 з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції України) , судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. Ст. 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових осіб і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010) .
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що цивільний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” , Філії: Сумське обласне управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” , третя особа: Сумська державна нотаріальна контора про скасування заборони відчуження об`єкта нерухомого майна, слід задовольнити частково. Слід скасувати заборону на відчуження об`єкту нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1 , а саме: нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером обтяження № 62325464, зареєстрованим 22.04.2008 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором Другої Сумської державної нотаріальної контори, заявником та обтяжувачем якої є Сумське відділення № 48 Ощадбанку, згідно повідомленню від 01.11.1991 № 1655, в відомостях про суб`єкт обтяження зазначено ОСОБА_1 , з підставою внесення запису обтяження – рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 81858877 від 14.11.2025 реєстратором виконавчого комітету Сумської міськради.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” , Філії: Сумське обласне управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” , третя особа: Сумська державна нотаріальна контора про скасування заборони відчуження об`єкта нерухомого майна, задовольнити частково.
Скасувати заборону на відчуження об`єкту нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1 , а саме: нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером обтяження № 62325464, зареєстрованим 22.04.2008 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором Другої Сумської державної нотаріальної контори, заявником та обтяжувачем якої є Сумське відділення № 48 Ощадбанку, згідно повідомленню від 01.11.1991 № 1655, в відомостях про суб`єкт обтяження зазначено ОСОБА_1 , з підставою внесення запису обтяження – рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 81858877 від 14.11.2025 реєстратором виконавчого комітету Сумської міськради.
Рішення може бути оскаржене.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий:         Ігор БИЧКОВ