ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/3598/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:
позивача - Щербаня Д. М. (адвокат), Магеровського І. Т. (директор),
відповідача - Віданової О. В. (адвокат),

розглянув касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Рогівського Віталія Андрійовича
на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагеларія"
до фізичної особи - підприємця Рогівського Віталія Андрійовича
про стягнення 2 016 000,00 грн.

Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Флагеларія" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи- підприємця Рогівського Віталія Андрійовича (далі - ФОП Рогівський В. А.) про стягнення 2 016 000,00 грн.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході аудиту господарських операцій позивача, було виявлені безпідставні платежі на загальну суму 2 016 000,00 грн, які позивач просить повернути на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Господарський суд міста Києва рішенням від 28.10.2025 (суддя Ягічева Н. І.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 (судді: Коробенко Г. П. - головуючий, Кравчук Г. А., Сибіга О. М.), позовні вимоги задовольнив повністю.
4. Судові рішення мотивовано тим, що встановлені обставини справи підтверджують відсутність між сторонами договірних зобов`язань станом на час перерахування грошових коштів у сумі 2 016 000,00 грн, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим, перераховані позивачем на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 2 016 000,00 грн відповідно до положень статті 1212 ЦК України вважаються такими, що безпідставно набуті відповідачем.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. У касаційній скарзі ФОП Рогівський В. А. просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025, справу № 910/3598/25 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
6. На обґрунтування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у:
- постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, а саме правового висновку, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України;
- постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 щодо застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки);
- постановах Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 640/17086/18 та від 17.04.2024 у справі № 127/12240/22, де зазначено, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання для сплати коштів, проте здійснює таку сплату;
- постанові Верховного Суду від 16.11.2023 у справі № 757/19682/18-ц, а саме Суд наголосив на тому, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов`язання особи добросовісно здійснювати свої процесуальні права, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок, оцінивши їх значення.
На обґрунтування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази;
2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для направлення справи на новий розгляд, відповідно до статті 310 ГПК України.
Скаржник наголошує на тому, що суди попередніх інстанцій не дослідивши правову природу кожного платежу окремо, не встановили строки виконання зобов`язань за договорами фінансової допомоги та безпідставно звільнили позивача від обов`язку доказування, переклавши його на відповідача. Рішення судів взагалі не містять ніяких обґрунтувань задоволення позовних вимог в частині стягнення коштів за договорами про надання поворотної фінансової допомоги.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
7. Товариство у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, зазначає про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій.
Розгляд справи Верховним Судом 
8. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 22.06.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Рогівського В. А. на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 у справі № 910/3598/25 та призначив розгляд справи у судовому засіданні на 18.08.2026.
До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 15.08.2026 від відповідача надійшло клопотання про відкладення справи, мотивоване тим, що наразі за фактом надання свідком - ОСОБА_1 завідомо неправдивих показань суду у господарській справі № 910/3598/25 розслідується кримінальне провадження № 12026105100000792, внесене до ЄРДР 02.06.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 384 Кримінального кодексу України. З метою встановлення істини, орган дізнання викликав свідка ОСОБА_1 для проведення її допиту щодо обставин, які вона повідомила господарському суду, однак зазначена слідча дія не відбулася через ухилення свідка від явки до правоохоронного органу. 
Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, оскільки явка представника не визнавалася обов`язковою, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Сам по собі факт відкриття кримінального провадження (щодо завідомо неправдивих показань свідка) не є підставою, що обов`язково зупиняє провадження у господарській справі чи виключає можливість розгляду справи по суті касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права судами попередніх інстанцій у межах наявних у справі доказів, а не встановлює нові обставини чи переоцінює докази (зокрема, показання свідків).
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
9. В ході аудиту господарських операцій Товариства було виявлено такі платежі з рахунку № UA593052990000026008016704889 "ФЛАГЕЛАРІЯ ТОВ", а саме:
- 26.07.2024 (16:29:00) на суму 168 000 грн з призначенням платежу "Поворотна безвiдсоткова допомога згідно договору №07/26 вiд 26.06.2024 р." на рахунок ФОП Рогівського В. А. (РНОКПП НОМЕР_1 ) НОМЕР_2 ;
- 21.05.2024 (15:09:00) на суму 380 000 грн з призначенням платежу "Оплата за борошно в/г зг. договору поставки №0222-3/24 вiд 22 лютого 2024р", рахунок-фактура від 23.04.2024 № 00001058, на рахунок ФОП Рогівського В. А. (РНОКПП НОМЕР_1 ) НОМЕР_2 ;
- 24.04.2024 (17:07:00) на суму 1 300 000 грн з призначенням платежу "Оплата за борошно в/г зг. договору поставки №0222-3/24 вiд 22 лютого 2024р", рахунок-фактура № 00001058 від 23 квітня 2024р., на рахунок ФОП Рогівського В. А. (РНОКПП НОМЕР_1 ) НОМЕР_3 . 
10. З рахунку №в АТ "ПУМБ": 
- 23.08.2024 (13:27:01) на суму 168 000 грн на рахунок НОМЕР_2 , який належить ФОП Рогівському В. А. (3030617611) з призначенням платежу "Поворотна безвідсоткова допомога згідно договору №08/23 від 23.08.2024р., без ПДВ".
11. За доводами позивача, між сторонами договірних відносин не було, а тому кошти у сумі 2 016 000,00 грн є такими, що набуті відповідачем без достатніх правових підстав (безпідставно набутим майном), а отже підлягають поверненню на користь позивача на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.
12. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилається на те, що між сторонами існували договірні відносини. На підтвердження цього він надав скановану копію договору поставки від 22.02.2024 № 0222-3/24, видаткові накладні від 26.04.2024 на суму 1 300 000 грн та від 23.05.2024 на суму 380 000 грн, а також рахунки на оплату на відповідні суми. Відповідач зазначає, що на виконання цього договору Товариство провело оплату, а ФОП Рогівський В. А. здійснив постачання борошна. Як наслідок, отримані ним кошти не підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України.
Позиція Верховного Суду
13. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
14. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається з огляду на таке.
Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України
15. Пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
16. Щодо доводів скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права та застосування статті 1212 ЦК України без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду (посилання на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України), колегія суддів зазначає таке.
17. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
18. Зміст касаційної скарги зводиться до того, що оскаржувані судові рішення прийняті на підставі не повно, не всебічно з`ясованих обставин справи, суди необґрунтовано та неправильно установили обставини, які мають значення для справи, не об`єктивно оцінили докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті. 
19. У постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, на які посилається скаржник, сформульовано сталу правову позицію про те, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини 1 статті 1212 ЦК України про безпідставне набуття або збереження майна. Проте застосування цієї норми залежить від встановлення судами фактичних обставин справи, зокрема наявності чи відсутності чинних договірних зобов`язань між сторонами на момент перерахування коштів.
20. Як установили суди попередніх інстанцій, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження існування між Товариством та ФОП Рогівським В. А. договірних зобов`язань або наявності правових підстав для перерахування спірних коштів (у тому числі за договорами про надання поворотної фінансової допомоги). 
Так, до матеріалів справи не надано жодних розписок, листів, телеграм, інших письмових повідомлень, будь-яких документів або доказів вчинення конклюдентних дій, які б підтверджували укладення сторонами договору вiд 26.06.2024 № 07/26, договору поставки вiд 22.02.2024 № 0222-3/24, договору від 23.08.2024 № 08/23, видаткових накладних від 23.05.2024 № INV-23-05-24, від 26.04.2024 № IVV-26-04-24, як у письмовій формі, так і у спрощений спосіб.
До того ж за наявною в матеріалах справи заявою свідка ОСОБА_1 , яка була директором Товариства на час перерахування коштів, вона ніколи не підписувала від імені Товариства ніяких договорів з ФОП Рогівським В. А. та видаткових накладних від 23.05.2024 № INV-23-05-24, та від 26.04.2024 № IVV-26-04-24.
ФОП Рогівський В. А. не надав до матеріалів справи підписаних обома сторонами оригіналів договорів поворотної безвідсоткової допомоги від 26.06.2024 № 07/26 та від 26.06.2024 № 08/23, на які посилається відповідач, чи інших доказів реальності цих правовідносин.
Протилежного суду не доведено та відповідачем не спростовано.
21. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
22. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).
При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).
Колегія суддів також зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення/цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Відповідно неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини. 
Помилково посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми права, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
23. Як вбачається із змісту оскаржуваних судових рішень, у цій справі суди попередніх інстанцій досліджували та оцінювали доводи учасників справи через призму предмету, підстав позову та кола доказування, які входять у таку категорію справ.
24. Верховний Суд зазначає, що посилання скаржника на нерелевантність висновків судів та порушення доктрини venire contra factum proprium зводяться переважно до переоцінки встановлених судами обставин справи та зібраних доказів, що відповідно до положень статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. Суди попередніх інстанцій надали повну та об`єктивну оцінку доводам сторін і правомірності заявлених позовних вимог. 
25. Таким чином, колегія суддів, проаналізувавши висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, постановах Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 640/17086/18, від 17.04.2024 у справі № 127/12240/22, від 16.11.2023 у справі № 757/19682/18-ц, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, перевіривши аргументи скаржника щодо неправильного застосування господарськими судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального права (стаття 1212 ЦК України) та порушення норм процесуального права визнає їх необґрунтованими, оскільки висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновками Верховного Суду щодо застосування цих норм права, на неврахування яких судами попередніх інстанцій послався ФОП Рогівський В. А. у касаційній скарзі.
Так, предметом спору у справі № 910/9072/17 були вимоги про стягнення основної заборгованості, процентів за користування чужими грошовими коштами, пені та штрафу. Відмовляючи у позові, суди попередніх інстанцій зазначили про те, що позивач сплатив аванс на виконання умов договору, який станом на момент вирішення спору був чинний, а отже, застосування приписів статті 1212 ЦК України є безпідставним. Суд касаційної інстанції погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, зазначив, що між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, як невикористаний аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України, як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини 1 статті 1212 ЦК України.
У справі № 390/34/17 розглядався спір про визнання договору оренди неправомірним та повернення земельної ділянки з незаконного володіння.
У справі № 640/17086/18 був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири. Оскільки дружина позивача написала відповідачам заяву про відсутність претензії щодо неукладення основного договору купівлі-продажу квартири та розписку про отримання як взаєморозрахунку 7 000,00 дол. США, Верховний Суд дійшов висновку, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Водночас у цій справі наявності договірного зобов`язання та його виконання судами попередніх інстанцій не було встановлено.
Щодо посилання відповідача у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 17.04.2024 у справі № 127/12240/22, колегія суддів зазначає таке. У зазначеній справі суди встановили відсутність договірних відносин між сторонами. Ухвалюючи постанову, Верховний Суд зокрема зазначив, що позивач добровільно перераховував кошти на картковий рахунок відповідача, знаючи, що між ними відсутнє зобов`язання (обов`язок) з їх повернення, а тому така поведінка позивача є суперечливою, тобто потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків.
У справі № 910/3598/25 Товариство заперечує добровільне перерахування коштів, посилаючись на їх самовільне перерахування саме відповідачем через доступ до рахунків компанії та не доведеність обставин, що директор Товариства знав та схвалював ці операції. 
Доводи ФОП Рогівського В. А. у поданій ним касаційній скарзі щодо неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16.11.2023 у справі № 757/19682/18-ц зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення обставин справи та оцінкою ними доказів. Верховний Суд у постанові від 16.11.2023 у справі № 757/19682/18-ц зазначив: "Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні."
Водночас зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 20.04.2026 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копію кредитного договору від 20.12.2023 № 4471/2023, копії платіжних інструкцій від 21.12.2023 № 1460880657911, від 25.12.2023 № 20410001, копії довіреностей Товариства від 01.03.2023, які суд апеляційної інстанції не прийняв до розгляду, з огляду на положення частин 1, 3 статті 269 ГПК України, оскільки відповідач не навів вагомої причини неподання відповідних доказів у суді першої інстанції, а доведення обставин, на які сторона може посилатися як на підставу своїх вимог або заперечень, має здійснюватися у суді першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Тобто суд апеляційної інстанції належним чином мотивував свій висновок про відмову в прийнятті нових доказів, повною мірою дотримавшись норм процесуального права, а посилання скаржника на практику у справі цивільної юрисдикції є безпідставним, оскільки процесуальний закон чітко визначає межі та умови перегляду справ у господарському судочинстві.
26. Отже, ці доводи не можуть бути враховані як належне та достатнє обґрунтування визначеної скаржником підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.
Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України
27. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судового рішення, зазначеними у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 ГПК України.
28. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
29. За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів за умови непідтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.
30. Проте суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).
31. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Про це зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19.
32. Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18). 
33. Щодо посилань скаржника на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив докази вчинення конклюдентних дій (кредитний договір та платіжні інструкції щодо розрахунків із третіми особами), чим допустив надмірний формалізм, колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ГПК України учасники справи повинні подавати докази у справі разом з поданням позовної заяви, відзиву на позов тощо. Подання нових доказів на стадії апеляційного перегляду можливе лише за умови доведення поважності причин їх неподання суду першої інстанції з незалежних від учасника справи причин (частина 3 статті 269 ГПК України).
Як правильно встановив суд апеляційної інстанції, відповідач не обґрунтував жодними поважними причинами неможливість подання кредитного договору від 20.12.2023 № 4471/2023 та платіжних інструкцій під час розгляду справи в суді першої інстанції. Сама по собі наявність у відповідача кредитного зобов`язання перед третьою особою (АТ "Ощадбанк") та перерахування коштів іншій особі (ФОП Танцуріну Д. С.) не свідчить про укладення та реальне виконання договорів саме із позивачем - Товариством, і не спростовує встановленого судами факту відсутність між сторонами договірних зобов`язань.
Верховний Суд наголошує, що дотримання судом процесуальних строків і порядку прийняття доказів не є "надмірним формалізмом", а становить важливу гарантію дотримання принципу правової визначеності та змагальності сторін.
34. Решта доводів касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, наявних у матеріалах справи, та встановлення її обставин, що з огляду на визначені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції не є компетенцією цього суду.
Зважаючи на викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
35. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
36. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
37. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
38. З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є правильними по суті і підлягають залишенню без змін, а подана касаційна скарга - залишенню без задоволення.
Розподіл судових витрат
39. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Рогівського Віталія Андрійовича залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 у справі № 910/3598/25 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай