Справа № 746/351/26
1-кп/746/44/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року

Срібнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: 
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Срібне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026275430000015 від 31 травня 2026 року, за обвинуваченням 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, студента ІІІ курсу Міжрегіональної академії управління персоналом, неодруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 358 КК України та частиною четвертою статті 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У кінці вересня 2024 року, точний час органом досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на незаконне отримання посвідчення водія категорії «В» шляхом підроблення офіційного документа, всупереч вимогам чинного законодавства. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 знайшов у соціальній мережі «Телеграм» невстановлену органом досудового розслідування особу, з якою вступив у попередню змову з метою виготовлення підробленого посвідчення водія. У подальшому, продовжуючи діяти умисно за попередньою змовою групою осіб, всупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», яка передбачає: закінчення курсів водіння по підготовці водіїв для отримання водійського посвідчення, проходження медичного огляду, складання іспитів у сервісному центрі МВС та отримання водійського посвідчення, діючи умисно, порушив цей порядок, оскільки не звертаючись до територіального сервісного центру МВС України, ОСОБА_4 надав електронним зв`язком невстановленій в ході досудового розслідування особі (матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження), свої персональні анкетні дані, разом з копіями офіційних документів та грошовою винагородою, на підставі чого в період з кінця вересня 2024 року, але не пізніше 31 травня 2026 року, у невстановленому місці, невстановленою особою було виготовлено підроблене посвідчення водія категорії «В» серії НОМЕР_1 від 12 жовтня 2024 року, виданого ТСЦ 1243, яке містить персональні дані ОСОБА_4 та яке не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України. Після чого, 12 жовтня 2024 року, отримавши у відділенні № 1 «Нової пошти», що за адресою вул. Роменська, 13, с-ще Липова Долина Роменського району Сумської області, від незнайомого чоловіка підроблене посвідчення водія, ОСОБА_4 зберігав його при собі з метою подальшого використання, усвідомлюючи його підробленість та незаконність походження.

Крім того, 30 травня 2026 року, близько 18 год. 45 хв., ОСОБА_4 , з метою незаконного використання підробленого документа, а саме посвідчення водія, в порушення Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ № 340 від 08 травня 1993 року, без закінчення курсів водіння по підготовці водіїв для отримання водійського посвідчення, проходження медичного огляду, складання теоретичних та практичних іспитів у сервісному центрі МВС, будучи учасником дорожнього руху, як водій транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2 , перебуваючи за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, поблизу с. Олексинці, на 159 км автодороги Н-07, маючи при собі підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , під час перевірки документів, виконуючи законну вимогу працівників відділу реагування патрульної поліції Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про надання документів на транспортний засіб та посвідчення водія, достовірно знаючи, що наявне у нього посвідчення водія є підробленим ним за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, усвідомлюючи свої протиправні дії, діючи умисно, з метою створити перед працівниками поліції видимість наявності у нього дійсного посвідчення водія та відповідно і з цим права на керування транспортними засобами категорії «В» і таким чином уникнути адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, надав для перевірки працівникам поліції завідомо підроблене для нього посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ 1243 від 12 жовтня 2024 року, із його особистими анкетними даними та фотокарткою, яке за способом друку та спеціальними елементами захисту не відповідає встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу, тобто використав його.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/125-26/6900-ДД від 02 червня 2026 року бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , – не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою та частиною четвертою статті 358 КК України, визнав повністю та беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, зокрема, надав покази про те, що дійсно у кінці вересня 2024 року, точніше дату та час вказати не може, у соціальній мережі «Телеграм» він побачив оголошення про можливість отримати посвідчення водія без проходження медичного огляду та складання іспитів у сервісному центрі МВС. Розуміючи протиправність своїх дій, він надав невстановленій особі свої персональні дані для виготовлення посвідчення водія категорії «В» та в подальшому, без проходження медичного огляду та складання іспитів у сервісному центрі МВС, отримав посвідчення водія категорії «В» серії НОМЕР_1 від 12 жовтня 2024 року, виданого ТСЦ 1243, отримавши 12 жовтня 2024 року у відділенні № 1 «Нової пошти», що за адресою вул. Роменська, 13, с-ще Липова Долина Роменського району Сумської області, від незнайомого чоловіка підроблене посвідчення водія. Він зберігав вказане посвідчення водія при собі з метою подальшого використання, усвідомлюючи його підробленість та незаконність походження.

30 травня 2026 року, близько 18 год. 45 хв., він, будучи учасником дорожнього руху, як водій транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2 , перебуваючи за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, поблизу с. Олексинці, на 159 км автодороги Н-07, маючи при собі підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , під час перевірки документів, виконуючи законну вимогу працівників відділу реагування патрульної поліції Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області про надання документів на транспортний засіб та посвідчення водія, достовірно знаючи, що наявне у нього посвідчення водія є підробленим ним за попередньою змовою з невідомою йому особою, з якою він спілкувався виключно у мережі «Телеграм», діючи умисно, з метою створити перед працівниками поліції видимість наявності у нього дійсного посвідчення водія та відповідно і з цим права на керування транспортними засобами категорії «В» і таким чином уникнути адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, надав для перевірки працівникам поліції завідомо підроблене для нього посвідчення водія серії НОМЕР_1 із його особистими анкетними даними та фотокарткою, тобто використав його.

Визнавши свою вину, ОСОБА_4 зазначив, що розкаюється у вчиненому і в майбутньому стане на шлях виправлення, більше не буде вчиняти протиправних дій.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють обставини кримінального провадження і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції останнього, за згодою всіх учасників процесу, суд вважає доцільним провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням процесуальних документів щодо руху кримінального провадження, а також матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, долучених до матеріалів кримінального провадження за клопотанням прокурора, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні. Судом роз`яснено обвинуваченому, що у цьому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд кримінального провадження проведено щодо обвинуваченого ОСОБА_4 в межах пред`явленого йому обвинувачення. За встановлених обставин, оцінюючи зібрані докази, суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у підробленні офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, який надає право, з метою використання його підроблювачем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, суд кваліфікує за частиною третьою статті 358 КК України, а умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у використанні завідомо підробленого документа, – за частиною четвертою статті 358 КК України.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Європейський Суд з прав людини також неодноразово зазначав у своїх рішеннях про те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до статті 12 КК України за частиною третьою статті 358 КК України є нетяжким злочином, а за частиною четвертою статті 358 КК України – кримінальним проступком, конкретні обставини їх вчинення, дані про особу ОСОБА_4 , раніше не судимого, студента, не одруженого, який утриманців не має, відповідно до довідки-характеристики ЦНАП Липоводолинської селищної ради від 18 червня 2026 року № 483/П-406.06.26 за місцем проживання характеризується посередньо; відповідно до довідки КНП «Липоводолинська лікарня» від 18 червня 2026 року № 01-12/585 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває.

Встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного призначення покарання, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали провадження щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до статті 66 КК України обставиною, які пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Так, щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним злочину, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав свою провину і розкаявся у вчиненому, надавши критичну оцінку своїй поведінці. 

Обставин, що згідно зі статтею 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За таких обставин, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 358 та частиною четвертою статті 358 КК України, особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вбачає підстави для призначення покарання в межах санкції частини третьої статті 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, а в межах санкції частини четвертої статті 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На думку суду остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити на підставі частини першої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначивши остаточне покарання ОСОБА_4 у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання – конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Частиною першої статті 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи. Суд має обґрунтувати можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

Таким чином, враховуючи всі зазначені вище обставини кримінального провадження в сукупності з тим, що ОСОБА_4 визнав повністю свою вину та розкаявся у вчиненому, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є студентом, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень можливо без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини першої та пунктом 2 частини третьої статті 76 КК України.

Застосування судом інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням у даному конкретному випадку, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні з тяжкістю та обставинами вчинених кримінальних правопорушень і даними про особу обвинуваченого, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 під час досудового розслідування не обирався і суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат відповідно до статті 124 КПК України, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтвердженні витрати, пов`язані з проведенням експертизи у цьому кримінальному провадженні, у розмірі 1 925,36 грн згідно з довідкою про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні № 12026275430000015.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 50, 65-67, 70, 75, 358 КК України, статтями 2, 94, 349, 368-371, 373, 374, 376, 381, 382, 394, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 358, частиною четвертою статті 358 КК України та призначити йому покарання:

- за частиною третьою статті 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;
- за частиною четвертою статті 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

На підставі частини першої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 частини першої та пункту 2 частини третьої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення експертизи (висновок експерта від 02 червня 2026 року № СЕ-19/125-26/6900-ДД) у сумі 1 925 (одна тисяча дев`ятсот двадцять п`ять) грн 44 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 12 жовтня 2024 року на ім`я ОСОБА_4 , залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Срібнянський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1