Справа № 583/3621/26
2/583/1852/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2026 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді     Сидоренка Р.В., 
за участю секретаря судового засідання  Верби Н.О., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду №5 в м. Охтирці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
14.07.2026 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (надалі позивач) звернулось до суду з цим позовом.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.11.2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 (далі відповідач) за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», у рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1628-2627. Договір про відкриття кредитної лінії разом з Правилами надання споживчих кредитів складає єдиний договір, у якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач попередньо ознайомлений. Відповідачу надано одноразовий ідентифікатор A3299 для підписання кредитного договору № 1628-2627 від 22.11.2025 року та підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.
Відповідно до умов договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 9400,00 грн, строк кредитування 365 днів, базовий період 30 днів, знижена % ставка 1,0% в день, комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту, стандартна % ставка 1,0 % в ден протягом перших 180 днів та 0,74% в день починаючи із 181 календарного дня. Без отримання смс - повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб - сайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс - повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, Кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладеним, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачеві. Відповідач підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме - отримавши кредитні кошти відповідач не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів.
Також Додатковою угодою_від 26.12.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1628-2627 від 22.11.2025 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 74000,00 грн. 
Відповідач належним чином не виконує своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та відсотків, а тому станом на 02.06.2026 року за Кредитним договором № 1628-2627 від 22.11.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 47778,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом 14920,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 23724,00 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 8024,00 грн., заборгованість по комісії 1110,00 грн.
Постановленою суддею ухвалою від 20.07.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрите провадження у справі, призначене судове засідання.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки у судове засідання відповідача ухвалити рішення в заочному порядку.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що 22.11.2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», у рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1628-2627. Договір про відкриття кредитної лінії разом з Правилами надання споживчих кредитів складає єдиний договір, у якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач попередньо ознайомлений. Відповідно до умов договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 9400,00 грн, строк кредитування 365 днів, базовий період 30 днів, знижена % ставка 1,0% в день, комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту, стандартна % ставка 1,0 % в ден протягом перших 180 днів та 0,74% в день починаючи із 181 календарного дня.
Відповідачу надано одноразовий ідентифікатор A3299 для підписання кредитного договору № 1628-2627 від 22.11.2025 року та підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами. 22.11.2025 року відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором Правила надання споживчих кредитів, Паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту.
Додатковою угодою_від 26.12.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1628-2627 від 22.11.2025 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 74000,00 грн. 
Відповідно до ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
На офіційному веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https://creditkasa.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Позивач через партнера ТОВ «ФК «Контрактовий дім» з яким укладено договір № 02/06/2020 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 10.06.2020 р. та який має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21/772-рк від 29.04.2023 р. видав Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про успішне перерахування платежу на карту отримувача (Відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За ст. 629 та ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів.
Доказів сплати відповідачем суми заборгованості за кредитним договором суду не надано, внаслідок чого суд висновує про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором та процентам.
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 02.06.2026 року за Кредитним договором № 1628-2627 від 22.11.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 47778,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом 14920,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 23724,00 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 8024,00 грн., заборгованість по комісії 1110,00 грн.
Процесуальним обов`язком суду є належним чином дослідити розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з випискою з особового рахунку позичальника, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (див. постанови Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 404/251/17, від 05.12.2018 у справі № 346/5603/17, від 20.07.2022 року у справі № 343/557/15-ц, від 14.09.2022 у справі № 369/7147/15-ц).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості нарахування відсотків за користування кредитними коштами з 22.11.2025 по 01.06.2026 (192 календарних днів) здійснювалося за передбаченою п. 4.10 кредитного договору стандартною процентною ставкою 1,00% від тіла кредиту в день.
На момент укладення кредитного договору № 1628-2627 від 22.11.2025 стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
У даній справі кредитний договір № 1628-2627 укладено 22 листопада 2025 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Тому розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1%.
Суд зазначає, що відсотки за користування кредитними коштами правомірно нараховані позивачем у межах передбаченого п. 4.14 кредитного договору 365-денного строку кредитування та за передбаченою п. 4.10 кредитного договору процентною ставкою 1% у день, яка є допустимою законодавством.
Щодо нарахованої позивачем заборгованостіза процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 8024,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Таким чином, нарахована позивачем заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК – 8024, 00 грн., стягненню не підлягає.
Надаючи оцінку доводам позивача в частині нарахування заборгованості за комісією за надання кредиту, суд дійшов висновку про відсутність підстав для такого стягнення з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням наведеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11 і частини п`ятої статті 12 Закону.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20.
Нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання якого недійсного не потрібне рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемний правочин не породжує цивільних прав та обов`язків. Позовна вимога про визнання нікчемності такого правочину не є належним способом захисту права чи інтересу. У разі наявності спору щодо наслідків недійсного правочину суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині рішення застосовує норми матеріального права для підтвердження або спростування нікчемності правочину. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 359/12165/14-ц.
Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що зміст правочину це сукупність умов, викладених у ньому. Зміст правочину має відповідати вимогам приватно - правових норм, які встановлюють імперативні правила, і не суперечити вимогам цивільного законодавства чи інших нормативно-правових актів. Такі висновки Верховний Суд виклав у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 613/1436/17.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, ґрунтуючись на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою та має ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом надання послуги надання коштів та банківських металів у кредит.
Суд увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх послуг, пов`язаних з наданням чи обслуговуванням кредиту, які надаються відповідачу, та за які фінансова установа встановила комісію.
Також ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не надало доказів щодо наявності, переліку таких послуг та їх погодження зі споживачем під час укладення кредитного договору.
Відповідно, положення кредитного договору про обов`язок позичальника сплатити комісію за надання кредиту є нікчемними згідно з частинами першою та другою статті 11 та частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зроблено наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатися з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною або окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою дискримінаційними та суперечать моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року у справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року у справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року у справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
Крім того, у п.п. 31.29 та 32.8 Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 496/3134/19 від 13 липня 2022 року зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, Велика Палата дійшла висновку, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Пунктом 4.11 кредитного договору встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 15% від наданих кредитних коштів, тобто фактично передбачено плату позичальника за послугу, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
При цьому, з аналізу змісту зазначеного пункту договору вбачається, що сплату відповідної комісії кредитодавець покладає на позичальника, попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь фінансової установи.
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено плату за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно, суд дійшов висновку, що положення кредитного договору, укладеного між сторонами, про обов`язок позичальника сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 1410,00 грн та 1110.00 грн. є нікчемними.
Висновку суду про відсутність підстав для стягнення комісії за надання кредиту узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Сумського апеляційного суду від 28 травня 2026 року в справі № 577/615/26 (провадження № 22-ц/816/2070/26) та постанові Харківського апеляційного суду від 11 червня 2026 року в справі № 612/264/25 (провадження № 22-ц/818/399/26).
Вирішуючи питання щодо остаточного розміру заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує, що у разі встановлення, що позичальник здійснив платежі на виконання умов договору, які визнані недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів. Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 61-1536св17.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1628-2627 від 22.11.2025 відповідачем ОСОБА_1 23.12.2026 було здійснено платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6392,00 грн, частина якого безпідставно зарахована кредитором у рахунок погашення заборгованості за комісією (1410,00 грн) та заборгованості за відсотками по ст. 625 ЦК України (376,00 грн.). Решта суми була розподілена наступним чином – 2726,00 грн. було зараховано на погашення заборгованості по відсотках та 1880,00 грн. на погашення заборгованості за тілом кредиту.
Оскільки суд прийшов до висновку про незаконність нарахувань відповідачу суми комісії (1410,00 грн) та заборгованості за відсотками по ст. 625 ЦК України (376,00 грн.) на загальну суму 1786,00 грн. то, починаючи із 24.12.2025 р. сума заборгованості за тілом кредиту становила 5734,00 грн. (7520,00 – 1786,00) із саме із вказаної суми відповідачу мали нараховуватись відсотки за 24.12.2025 та 25.25.2025 р. загальна сума яких мала становити 57,34 грн. Х 2 дні = 114.68 грн.
За період із 26.12.2025 р. по 01.06.2026 (158 календарних днів) відсотки мали нараховуватись із збільшеної суми тіла кредиту з урахуванням отримання відповідачкою 7400,00 грн. за додатковою угодою, а саме – 13134,00 (5734,00 + 7400,00 грн.). 1 % від зазначеної суми становить 131,34 грн. що слід помножити на кількість днів (158 днів). Сума відсотків, що підлягає стягненню із відповідача за цей період становить 20751,72 грн. Загальна сума відсотків, що підлягає стягненню із відповідачки становить 20866,40 грн. (20751,72 грн. + 114.68 грн.) 
Підсумовуючи вищевикладене, заборгованість відповідача за кредитним договором № 1628-2627 від 22.11.2025, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 34000,40 грн, (13134,00 грн (заборгованість за тілом кредиту) + 20866,40 грн (заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.
Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та заперечень відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення часткового позовних вимог.
Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову (71,16%), відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 1894,56 грн (2662,40 грн (сплачений судовий збір) х 71,16%).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 5, 7, 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 263-265, 272, 279, 280-284, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором № 1628-2627 від 22.11.2025 року в розмірі 34000,40 грн. та 1894,56 грн в рахунок відшкодування судових витрат, а всього стягнути 35894 (тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 96 копійок.
У іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: 01133, м. Київ, Бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлений 03.09.2026 р.
Суддя Охтирського міськрайонного суду    Р.В.Сидоренко