Справа № 182/6585/25
Провадження № 2/0182/1977/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем УКРАЇНИ

01.07.2026  м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нікополя цивільну справу за позовом адвоката Рясного Владислава Денисовича, який діє в інтересах  ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей виконавчого комітету Мозолевської сільської ради Нікопольського району, про позбавлення батьківських прав-

В С Т А Н О В И В:
В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом адвоката Рясного Владислава Денисовича, який діє в інтересах  ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей виконавчого комітету Мозолевської сільської ради Нікопольського району, про позбавлення батьківських прав.
В обгрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який, на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 2-5937-2011 року, було розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту свого народження син постійно проживає з позивачкою і перебуває на її самостійному вихованні та утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні сина та проживає окремо в іншому місці. Фактично, вказана поведінка відповідача свідчить про ухилення ним від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а також свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. З підстав відсутності допомоги з боку відповідача щодо утримання дитини, позивачка подала до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовну заяву, в якій просила суд стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 . 12 липня 2023 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, за результатом розгляду справи, було ухвалено рішення, згідно якого судом було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, починаючи стягнення з 22.10.2012 року, і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 09.10.2025 року у відповідача вбачається істотний розмір заборгованості перед позивачем щодо стягнення аліментів за рішенням суду по справі № 0426/11876/2012. Тому, враховуючи вищевикладене, змушений звернутись до суду та просить ухвали рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітнього сина  ОСОБА_3 . Крім цього, просить стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, від представника ОСОБА_4 на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, на задоволенні позову наполягає та просить позовні вимоги задовольнити (а.с.96-97).
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.52-53), в судове засідання також не з`явився, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав.
Представник третьої особи, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання теж не прибув, при цьому, на адресу суду надіслав заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с.64). 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод”, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 2-5937-2011 року шлюб між ними було розірвано (а.с.10-11). Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідок, відповідач покладені на нього обов`язки щодо утримання сина не виконує, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість. Тобто, з поданих документів вбачається, що дитина проживає разом з позивачкою та повністю перебуває на утриманні матері, яка піклується про свого сина, виховує його, матеріально забезпечує всім необхідним, відповідно віку дитини, піклується про духовний та фізичний розвиток. Тобто, мати всіляко турбується про свого сина та належно виконує свої батьківські обов`язки. Натомість, відповідач як батько дитини аліменти не сплачує, життям сина не цікавиться. Рішенням Служби у справах дітей виконавчого комітету Мозолевської сільської ради Нікопольського району № 47 від 26 лютого 2026 року затверджено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.65-68).

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ст.164 СК України, батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Пленум Верховного Суду України в Постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема, п.п.15.16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 ухиляється від виховання свого сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не піклується про його фізичний і духовних розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 підлягає позбавленню батьківських прав по відношенню до свого сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст.169 СК України, він має право звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача була заявлена вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу, а тому вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1, 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Позивачем до позовної заяви було надано договір про надання правничої допомоги від 01 жовтня 2025 року, акт на суму 10 000 грн. 00 коп., натомість, клопотання відповідача щодо зменшення даної суми до суду не надходило, а тому суд приходить до висновку, що дана сума є доведеною та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача при подачі позову до суду судовий збір сплачено не було, тому, враховуючи вищевикладене і той факт, що позовні вимоги задоволені повністю, суд, у відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1 331 грн. 20 коп. за розгляд справи стягує з відповідача на користь держави. 

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.32, 51 Конституції України, ст.ст.12-13, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.164-165 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд -
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги адвоката Рясного Владислава Денисовича, який діє в інтересах  ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей виконавчого комітету Мозолевської сільської ради Нікопольського району, про позбавлення батьківських прав– задовольнити. 
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), батьківських прав щодо його малолітнього сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН – НОМЕР_2 ), витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч грн.) 00 коп. 

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1331 грн. (одна тисяча триста тридцять одна грн.) 20 коп. 

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:	  	І.  О.  Кобеляцька-Шаховал