КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2026 року № 620/6549/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А. Б., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо незарахування вислуги років за час проходження служби ОСОБА_1 в підрозділах установ Департаменту з питань виконання покарань з 01.09.2011 до 25.01.2017 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.
2. Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 вислугу років за час проходження нею служби в підрозділах установ Департаменту з питань виконання покарань з 01.09.2011 до 25.01.2017 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що в період з 01.09.2011 до 25.01.2017 проходила службу у підрозділах Державної кримінально-виконавчої служби. Відповідачем протиправно не зараховано стаж служби в Державній кримінально-виконавчій службі України до стажу служби в поліції.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 вказану справу передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Дісці А. Б.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження).
Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України у відзиві на позовну заяву вважає адміністративний позов ОСОБА_1 необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачка помилково вважає, що служба в підрозділах Державної кримінально-виконавчої служби України прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ. Відповідач зазначає, що при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції. У даному переліку відсутня служба в підрозділах Департаменту з питань виконання покарань та Департаменту пенітенціарної служби України.
Відповідач також зазначає, що «органи внутрішніх справ» та «Державна кримінально-виконавча служба України» це різні державні органи, окремі центральні органи виконавчої влади, а тому прирівняння служби в підрозділах кримінально-виконавчої служби до служби в органах внутрішніх справ України не допускається; служба в підрозділах кримінально-виконавчої служби не відноситься до діяльності/служби в органах внутрішніх справ, а відтак, не підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції.
Зважаючи на те, що Департамент з питань виконання покарань не відносилися до органів внутрішніх справ, враховуючи приписи ч. 1 ст. 59, ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» щодо особливого характеру служби в поліції, проходження якої регулюється цим Законом, період служби позивача в підрозділах кримінально виконавчої служби не підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки згідно з п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію».
Ухвалою суду від 06.11.2024 було витребувано додаткові докази по справі.
Відповідачем було подано до суду додаткові пояснення, в яких представник зазначає, що в особовій справі ОСОБА_1 наявний послужний список Національної поліції України з якого слідує, що наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 08.02.2017 № 86 о/с остання прийнята на службу з 08.02.2017 на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Броварського відділу поліції. Таким чином, послужний список формувався підрозділами кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Київській області під час прийому на службу та працівниками цього підрозділу вносилися відповідні первинні записи до послужного списку, з якими ОСОБА_1 19.07.2022 та 26.12.2023 ознайомлена під особистий підпис. Натомість, в особовій справі ОСОБА_1 наявна копія послужного списку Державного департаменту з питань виконання покарань, в якому зазначено періоди проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України.
Центральним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції було подано до суду додаткові докази по справі.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, зазначає наступне.
Позивачка з 01.09.2011 навчалась в Інституті кримінально-виконавчої служби, а в період з 27.07.2015 по 25.01.2017 проходила службу в підрозділах Державної пенітенціарної служби України, що підтверджується копією послужного списку ОСОБА_1 .
Як вбачається із послужного списку Державного департаменту з питань виконання покарань, наказом Державної пенітенціарної служби від 01.09.2011 № 86 о/с позивачці було присвоєно спеціальне звання «рядовий внутрішньої служби».
26.06.2015 позивачці присвоєно спеціальне звання «лейтенант внутрішньої служби.
Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі з 01.09.2011 по 25.01.2017, вислуга років складає 5 років 04 місяці 24 дні.
Згідно копії послужного списку Національної поліції України, наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 08.02.2017 № 86 о/с ОСОБА_1 зараховано на службу в Національній поліції України.
Наказом начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції від 01.02.2024 № 33 о/с ОСОБА_1 , у порядку переведення, призначено старшим уперуповноваженим в особливо важливих справах відділу захисту майна управління попередження злочинності. 
Представник позивачки звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив повідомити чи враховується позивачці вислуга років у системі органів виконання покарань при встановленні надбавки за вислугу років та для надання додаткової оплачуваної відпустки.
Відповідач листом від 29.04.2024 за №5298-2024 повідомив, що відповідно до наказу Департаменту від 01.02.2024 № 33 о/с ОСОБА_1 встановлено стаж служби в поліції станом на 22.01.2024 – 06 років 11 місяців 15 днів. Частиною 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію України» визначено вичерпний перелік періодів, які зараховуються до стажу служби в поліції і служба в підрозділах Департаменту пенітенціарної служби України та Державного департаменту України з питань виконання покарань в цьому переліку відсутні, законних правових підстав для їх зарахування до стажу служби в поліції немає. 
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Приписами статті 78 Закону № 580-VIII передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Частиною другою статті 78 Закону № 580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:
1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;
2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;
3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;
4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;
5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;
6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Спірні правовідносини між сторонами склались щодо незарахування стажу роботи в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (на час звільнення в Державній пенітенціарній службі України) до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення позивачці надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.
Як встановлено судом ОСОБА_1 з 01.09.2011 по 25.01.2017 проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України та була звільнена з посади інспектора Броварського міськрайонного відділу з питань пробації, їй було присвоєно звання лейтенанта внутрішньої служби.
Згідно із пунктом 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.
Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року №1129-IV до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.
01 січня 2004 року набрав чинності Кримінально-виконавчий кодекс України, пунктом 5 розділу Прикінцеві положення якого було установлено, що до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.
23.06.2005 прийнятий Закон України №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон №2713-IV), який набрав чинності 20.07.2005. Закон визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону №2713-IV Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Як установлено частиною першою статті 14 Закону №2713-IV, до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).
За приписами частини другої статті 14 названого Закону служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
За змістом частини четвертої статті 14 Закону №2713-IV громадяни України, які вперше зараховуються на посади рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби та у відповідних випадках пройшли встановлений строк випробування, складають присягу.
Також відповідно до частин шостої, сьомої статті 14 цього Закону особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюються такі спеціальні звання: 1) рядовий склад: рядовий внутрішньої служби; 2) молодший начальницький склад: молодший сержант внутрішньої служби; сержант внутрішньої служби; старший сержант внутрішньої служби; старшина внутрішньої служби; прапорщик внутрішньої служби; старший прапорщик внутрішньої служби; 3) середній начальницький склад: молодший лейтенант внутрішньої служби; лейтенант внутрішньої служби; старший лейтенант внутрішньої служби; капітан внутрішньої служби; 4) старший начальницький склад: майор внутрішньої служби; підполковник внутрішньої служби; полковник внутрішньої служби; 5) вищий начальницький склад: генерал-майор внутрішньої служби; генерал-лейтенант внутрішньої служби; генерал-полковник внутрішньої служби. Присвоєння і позбавлення спеціальних звань, а також пониження і поновлення у спеціальному званні здійснюються в установленому порядку.
При цьому, частина п`ята статті 23 Закону України від 23 червня 2005 року №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України. 
Системний аналіз вище наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.
Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.
Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Крім того, частиною першою статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 20.10.2022 у справі №160/11127/20 дійшов правового висновку, що на працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про державну службу»), під час проходження ними служби в період, що досліджується (з 13 травня 2010 року по 03 липня 2017 року), розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України. Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
У постановах від 20.10.2022 у справі №160/11127/20 та від 01.08.2023 у справі №240/30024/21 Верховний Суд також зазначив, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України, оскільки здійснювалась вона в порядку, установленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а тому має такий же правовий статус і повинна в силу пункту 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII зараховуватися до стажу служби в поліції.
З огляду на викладене, служба позивача у період з 20.07.2016 по 16.01.2023 в органах Державної кримінально-виконавчої служби України прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України (в подальшому поліція), а тому в силу пункту 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII має зараховуватися до стажу служби в поліції.
Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 01.08.2023 у справі № 240/30023/21.
Крім того, відповідно до абзацу 2 пункту «й» статті 17 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) до вислуги років поліцейським, співробітникам, зокрема, Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб передбачено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам, зокрема, Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у пункті «ж» статей 1, 2 Закону №2262-XII, під час призначення пенсії згідно з пунктом «а» статті 12 вказаного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на службу, зокрема, до органів Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.
У постанові від 22.01.2020 (справа №200/5111/19) Верховний Суд зазначив, що «визначальною умовою для застосування наведеного законодавчого припису є присвоєння особі офіцерського (спеціального) звання у зв`язку з закінченням відповідного навчального закладу».
Матеріалами справи підтверджується, що після закінчення Інституту кримінально-виконавчої служби Національної академії внутрішніх справ, позивачці було присвоєно офіцерське звання «лейтенант внутрішньої служби».
Таким чином враховуючи те, що позивачці перше офіцерське (спеціальне) звання «лейтенант внутрішньої служби» було присвоєно 26.06.2015, у зв`язку із закінченням Інституту кримінально-виконавчої служби Національної академії внутрішніх справ, період проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 01.09.2011 по 25.01.2017 підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції.
Вказане узгоджується з висновками Шостого апеляційного адміністративного суду, викладеними в постанові від 17.04.2026 у справі № 320/22382/23.
Таким чином, врахувавши тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах та установах виконання покарань, діяльність позивачки, функції, які нею виконувались на момент проходження служби, статус позивачки, суд дійшов висновку, що стаж служби позивачки в Державній кримінально-виконавчій службі України підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.
Разом з тим, Верховний Суд також дійшов висновку, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувалися та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.
Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20.
Ураховуючи наведене, помилковими є доводи відповідача про те, що при визначенні позивачці стажу служби в поліції відповідач діяв у спосіб, установлений чинним законодавством.
При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивачку було зараховано на службу в поліцію наказом ГУНП в Київській області та на відсутність наказу про зарахування позивачки на службу в поліцію, оскільки, як стверджує сам відповідач, в матеріалах особової справи позивачки була наявна копія послужного списку ОСОБА_1 за час проходження служби в органах ДВКС та відповідач не був позбавлений права здійснити відповідний запит на отримання додаткових документів з метою встановлення правильної вислуги років позивачки.
До того ж, позивачкою оскаржується бездіяльність саме Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не зарахування вислуги в органах ДВКС до стажу служби в поліції, а не наказ про прийняття на службу в поліцію.
Крім того відповідно до вимог ч. 1 ст. 78 Закону №580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Таким чином, зважаючи на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а належним та достатнім способом порушених прав позивачки є визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції періоду проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України безстроково з 01.09.2011 до 25.01.2017 для встановлення надбавки за вислугу років, а також для надання додаткової оплачуваної відпустки та зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 період проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України безстроково з 01.09.2011 до 25.01.2017 для встановлення надбавки за вислугу років, а також для надання додаткової оплачуваної відпустки, починаючи з 22.01.2024.
Враховуючи вимоги ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору, сплачених позивачем при зверненні до суду.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції періоду проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 01.09.2011 до 25.01.2017 для встановлення надбавки за вислугу років, а також для надання додаткової оплачуваної відпустки. 
Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, б. 10, ЄДРПОУ 40116086) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) період проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України безстроково з 01.09.2011 до 25.01.2017 для встановлення надбавки за вислугу років, а також для надання додаткової оплачуваної відпустки, починаючи з 22.01.2024.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.