ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6409/26 Справа № 215/2639/24 | | Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді – Бондар Я.М.,
суддів – Акуленка В.В., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А., 
сторони:
позивач – керівник Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області, який діє в інтересах Криворізької міської ради,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Дніпропетровської обласної прокуратури та відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Івасик Тетяна Романівна, на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2026 року, ухвалене суддею Демиденком Ю.Ю. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 11 березня 2026 року,
ВСТАНОВИВ

У квітні 2024 року керівник Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Криворізької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час реалізації представницьких повноважень Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності на підставі рішення Криворізької міської ради №1237 від 23.02.2022 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передачу їх безоплатно у власність громадян для будівництва індивідуального гаража (розміщення існуючого гаража)» безоплатно у власність ОСОБА_3 земельної ділянки житлової та громадської забудови для будівництва індивідуального гаража (розміщення існуючого гаража), кадастровий номер 1211000000:07:021:0097, площею 0,01 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Підставою для прийняття вказаного рішення Криворізької міської ради стала наявність у ОСОБА_3 права власності на гараж за адресою: АДРЕСА_1 , яке було зареєстроване 26.05.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ДП №44317010186 від 30.06.2011, виданої Інспекцією державного архітектурного контролю у Дніпропетровській області. 
Разом з тим, на запит прокуратури, листом Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) №391/05/18-24 від 22.01.2024 було повідомлено, що у розпорядженні ДІАМ відсутня декларація серії ДП №44317010186 від 30.06.2011 про готовність об`єкта до експлуатації, а саме гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 , що видана 30.06.2011 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області. Крім того, згідно листа КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» №1365 від 21.11.2023 щодо заведеної реєстраційної та інвентаризаційної справи на вищезазначений гараж, відсутні будь-які дані. 
Також, згідно листа Тернівської районної в місті Кривому Розі ради №31/66-31/614 від 21.11.2023 встановлено, що рішення про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 не приймалось. 
За вказаним фактом Криворізькою північною окружною прокуратурою розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №42023042070000108 від 14.09.2023 за ч.1 ст.366 КК України за фактом внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів з метою отримання права власності на земельну ділянку.
Із протоколу огляду від 25.09.2023, складеного слідчим СВ ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, слідує, що на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:07:021:0097, яка розташована неподалік будинку АДРЕСА_2 , будь-яких будівель або фундаменту не виявлено, на вказаній ділянці відсутні будь-які таблички з присвоєною адресою, однак виявлено 12 залізобетонних плит.
На запит прокуратури, від Тернівської районної у місті Кривому Розі ради отримано відповідь №31/06-31/683 від 22.12.2023, в якій зазначено, що представниками відділу з питань земельних відносин та будівництва виконкому районної у місті ради проведено візуальний огляд за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого фактично будівлі гаражу та самочинного будівництва не виявлено, однак виявлено 12 залізобетонних плит. 
Разом з тим, на підставі рішення Криворізької міської ради №1237 від 23.02.2022 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передачу їх безоплатно у власність громадян для будівництва індивідуального гаража (розміщення існуючого гаража), ОСОБА_3 передано із земель комунальної власності міста безоплатно у власність земельну ділянку житлової та громадської забудови для будівництва індивідуального гаража (розміщення існуючого гаража), кадастровий номер 1211000000:07:021:0097, площею 0,01 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вказано рішення, право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_3 , а надалі 02.03.2023 між ним та відповідачем ОСОБА_1 були укладені договори купівлі-продажу, згідно яких останній набув право власності на гараж та земельну ділянку. Таким чином, ОСОБА_3 безпідставно отримав у власність спірну земельну ділянку під неіснуючою будівлею гаражу, яку в подальшому передав у власність відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2023 року.
На підставі викладеного, прокурор просить суд витребувати на користь Криворізької міської ради із незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 земельну ділянку 1211000000:07:021:0097, площею 0,01 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на гараж, що значиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведену 02.03.2023 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2026 року в задоволенні позовної заяви керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області, який діє в інтересах Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності відмовлено.
 
В апеляційній скарзі Дніпропетровська обласна прокуратура, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задовольнити, стягнути на користь Дніпропетровської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, погодившись з викладеними прокурором у позові обставинами щодо отримання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 є безпідставним, оскільки вона була отримана фактично під неіснуючу будівлю гаражу, а реєстрація права власності на гараж пов`язана лише з подальшим отриманням у власність земельної ділянки, надміру формалізовано підійшов до дослівного розуміння нормативного обґрунтування способу захисту, стверджуючи, що до спірних правовідносин не може застосуватися обраний прокурором спосіб захисту щодо витребування майна від добросовісного набувача в порядку ст. 388 ЦК України.
Посилається, що у даному випадку первісний власник ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку на підставі рішення Криворізької міської ради від 23.02.2022 року №1237 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передачу їх безоплатно у власність громадян для будівництва індивідуального гаража (розміщення існуючого гаража)». Після чого ОСОБА_3 передав у власність спірну земельну ділянку під неіснуючою будівлею гаражу відповідачу у справі ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Враховуючи безоплатність передачі земельної ділянки первісному набувачу та укладення правочину купівлі-продажу з відповідачем, останній не підпадає під визначення добросовісного набувача, оскільки первісний власник та відповідач знали про те, що набуття кожним з них окремо у власність спірної земельної ділянки вчинено з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність відповідача під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. З урахуванням вказаного наявні підстави для припинення права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку комунальної форми власності та її повернення на користь територіальної громади в особі Криворізької міської ради шляхом витребування. 
Відзив на апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури не подано.
Відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Івасик Т.Р., в апеляційній скарзі просить рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2026 року змінити в частині мотивувальної частини, виключити з мотивувальної частини рішення висновки суду щодо нібито недобросовісності відповідача, знання відповідача про відсутність гаража, наявності ознак фіктивності правочинів; резолютивну частину рішення про відмову у задоволенні позову просить залишити без змін.
Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що суд вийшов за межі предмета доказування оскільки предмет доказування у даній справі, з урахуванням заявлених позовних вимог, полягав у встановленні обставин щодо наявності або відсутності підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння, правових підстав набуття відповідачем права власності на спірне майно, можливості застосування обраного позивачем способу захисту. Водночас, суд у мотивувальній частині рішення дійшов висновків про наявність ознак фіктивності правочинів, укладених між третьою особою та відповідачем, пославшись на положення статті 234 ЦК України. Однак такі позовні вимоги не заявлялись і вказані обставини не входили до предмета доказування. У даній справі позивач не заявляв вимог про визнання правочинів недійсними, не ставив питання щодо їх фіктивності та не обґрунтовував позов саме такими підставами. 
Посилається, що висновки суду щодо недобросовісності відповідача ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами. 
Мотивувальна частина рішення містить взаємовиключні та внутрішньо суперечливі висновки. Суд визнав відповідача недобросовісним набувачем спірного майна та сформулював висновки щодо можливих ознак фіктивності правочинів, а з іншого боку відмовив у задоволенні позову виключно з процесуальних підстав, не надаючи зазначеним обставинам правового значення для вирішення спору. Більше того, на думку скаржника, наведені судом висновки не були необхідними для вирішення спору, оскільки суд відмовив у задоволенні позову з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача керівник Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача, просить апеляційну скаргу представника відповідача Злояна В.В. залишити без задоволення, скасувати рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.03.2026 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Дніпропетровської обласної прокуратури Яблочної А.О., яка наплягала на задоволенні апеляційної скарги позивача та просила її задовольнити з викладених у ній підстав, пояснення представника відповідача адвоката Івасик Т.Р., яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі письмовими доказами, що листами Криворізької північної окружної прокуратури №04/58-9546 вих.-23 від 18.12.2023, №58-1049 вих.-24 від 06.02.2024 та №58-2738 вих.-24 від 03.04.2024 було повідомлено Криворізьку міську раду про виявлені порушення під час проведення державної реєстрації права власності на гараж за адресою: АДРЕСА_2 , гараж 1 на підставі завідомо неправдивих офіційних документів з метою подальшого набуття права власності на земельну ділянку комунальної власності поза конкурсом та подальшого будівництва об`єктів нерухомості на цієї ділянці. Крім того, в даному листі перший заступник керівника окружної прокуратури просив повідомити щодо вжитих Криворізькою міською радою заходів із захисту інтересів держави у даних правовідносинах, причин їх невжиття та намірів реалізувати згадані повноваження.
Листом Криворізької міської ради №12/18/2847 від 15.04.2024 було повідомлено Криворізьку північну окружну прокуратуру, що лист №58-2738 вих.-24 від 03.04.2024 не містить інформації про який саме державний інтерес потребує прокурорського захисту в судовому порядку, а також зазначено, що оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні №42023042070000108 від 14.09.2023 за ч.1 ст.366 КК України ще триває, відсутній вирок суду, яким встановлено винну особу та доведено факт вчинення відповідною службовою особою підроблення офіційного документу, тому посилання прокурора у його листі на незаконність проведеної державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:07:021:0097 є необґрунтованими та безпідставними, а вжиття заходів претензійно-позовного характеру є передчасними. 
Оскільки Криворізька міська рада, як орган уповноважений здійснювати функції власника спірної земельної ділянки, знаючи про порушення інтересів держави у даних правовідносинах, маючи повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернулася, тому суд вважає, що вказані обставини свідчать про її пасивну поведінку, у зв`язку з чим, виникли підстави для вжиття прокуратурою заходів представницького характеру в інтересах держави шляхом звернення до суду з даним позовом.
Також судом встановлено, що 26.05.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ДП №44317010186 від 30.06.2011, виданою Інспекцією державного архітектурного контролю у Дніпропетровській області за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на гараж за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.т. 1 54-56). 
Листом Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) №391/05/18-24 від 22.01.2024 було повідомлено Криворізьку північну окружну прокуратуру Дніпропетровської області, що у розпорядженні ДІАМ відсутня декларація серії ДП №44317010186 від 30.06.2011 про готовність об`єкта до експлуатації, а саме гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 , що видана 30.06.2011 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (т. 1 а.с.28-29). 
Згідно листа КП «Криворізьке РБТІ`ДОР» №1365 від 21.11.2023 щодо заведеної реєстраційної та інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна - гараж, загальною площею 78 кв.м., на АДРЕСА_1 встановлено, що в архіві зазначеного підприємства за вказаною адресою відсутні будь-які дані ( т. 1 а.с.17).
Згідно листа Тернівської районної в м. Кривому Розі ради № 31/66-31/614 від 21.11.2023 встановлено, що рішення про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , гараж 1 не приймалось (тю 1 а.с.19).
ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №42023042070000108 від 14.09.2023 за ч.1 ст.366 КК України за фактом внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів з метою отримання права власності на земельну ділянку (т. 1 а.с.37).
Згідно протоколу огляду від 25.09.2023, складеного слідчим СВ відділення поліції №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області в рамках кримінального провадження №42023042070000108 від 14.09.2023, на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:07:021:0097, що розташована неподалік будинку АДРЕСА_2 , будь-яких будівель або фундаменту не виявлено, а також на вказаній ділянці відсутні будь-які таблички з присвоєною адресою, однак виявлено 12 залізобетонних плит (т. 1 а.с.37-43).
Із протоколу допиту від 25.10.2023 свідка завідуючої відділу з питань земельних відносин та будівництва виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради ОСОБА_4 слідує, що 13.10.2023 перебуваючи біля будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , вона звернула увагу, що на земельній ділянці складено 12 залізобетонних плит перекриття, які лежать двома групами по 6 шт. довжиною приблизно по 6 метрів. Перевіривши через кадастрову карту інформацію про земельну ділянку, вона встановила, що земельна ділянка, де складено залізобетонні плити має окремий кадастровий номер 1211000000:07:021:0097 та має площу 0,01 га. Зробивши витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з`ясувалося, що 23.06.2022 право власності на вказану земельну ділянку належало ОСОБА_3 на підставі рішення Криворізької міської ради за №1237 від 23.02.2022 та 02.03.2023 право власності перереєстровано на ОСОБА_1 , а також зазначила, що 13.10.2023 ніяких ознак існуючої будівлі гаражу, фундаменту та будь-яких залишків існуючої будівлі на земельній ділянці не виявлено окрім зелених насаджень (т. 1 а.с.43-44).
Згідно протоколу огляду від 15.03.2024, земельна ділянка має кадастровий номер 1211000000:07:021:0097, площа 0,01 га, перебуває у приватній власності ОСОБА_1 та має адресу: АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці відсутні інформаційні таблички з позначенням адреси, ознаки фундаменту або його залишків, замощення, вимощення, ознаки будівельних матеріалів, крім 12 залізобетонних плит (т. 1 а.с.45-49).
Листом Тернівської районної у м. Кривому Розі ради №31/06-31/683 від 22.12.2023 повідомлено, що в рамках кримінального провадження від 14.09.2023 №42023042070000108, 13.10.2023 представниками відділу з питань земельних відносин та будівництва виконкому районної у місті ради проведено візуальний огляд за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого фактично будівлі гаражу та самочинного будівництва не виявлено, однак виявлено 12 залізобетонних плит (т. 1 а.с.22). 
Рішенням Криворізької міської ради №1237 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передачу їх безоплатно у власність громадянам для будівництва індивідуального гаража (розміщення існуючого гаража)» від 23.02.2022, ОСОБА_3 передано із земель комунальної власності міста безоплатно у власність земельну ділянку житлової та громадської забудови для будівництва індивідуального гаража (розміщення існуючого гаража), кадастровий номер 1211000000:07:021:0097, площею 0,0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до додатка, згідно з доданими схемами (п.2 рішення) (т. 1 а.с.49-50).
На підставі вказаного рішення, право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано 23.06.2022 за ОСОБА_3 (т. 1 а.с.54-56).
02.03.2023 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. на підставі договору купівлі-продажу №202 від 02.03.2023 зареєстровано право власності на гараж площею 78 кв.м., на АДРЕСА_1 , а також та на підставі договору купівлі-продажу №203 від 02.03.2023 на земельну ділянку, кадастровий номер 1211000000:07:021:0097 за відповідачем ОСОБА_1 (т. 1 а.с.51-56).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач ОСОБА_1 , достовірно знаючи про відсутність на земельній ділянці гаража, приховав вказані обставини від нотаріуса про посвідченні договорів купівлі-продажу гаража та земельної ділянки, оскільки наявність цих підстав слугувала б причиною відмови нотаріуса у посвідченні вказаних угод, дійшов висновку про те, що відповідач діяв суперечливо та недобросовісно, оскільки правочин вчинявся сторонами без наміру реального набуття ОСОБА_1 права власності на існуючий гараж, тому останній не може вважатись добросовісним набувачем спірного майна. Тому до спірних правовідносин не може застосуватися обраний прокурором спосіб захисту щодо витребування майна від добросовісного набувача в порядку ст. 388 ЦК України. Суд вважав, що у спірних правовідносинах мались ознаки фіктивності, враховуючи, що у ОСОБА_1 відсутні усі необхідні документи для проведення державної реєстрації його права власності на гараж, а реєстрація права власності гараж пов`язана лише з подальшим отриманням у власність земельної ділянки. На думку суду першої інстанції належним та ефективним способом захисту прав у даних правовідносинах є визнання правочинів недійсними з наступним витребуванням спірного майна із чужого незаконного володіння, що передбачено ст.ст. 216, 387, 1212, 1213 ЦК України. 
Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду та виходить з наступного.
Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
Відповідно до вимог ст.14 Конституції України, ст.1 Земельного кодексу України земля є основним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України. 
Право власності та користування землею набувається і реалізується в порядку та на підставах, визначених Конституцією України (ст.ст.13, 14), Земельним кодексом України (ст.78, 81, 92, 93, 116, 118, 122, 123, 124), а також іншими законами (Законом України «Про оренду землі», Цивільним кодексом України тощо).
Відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.
Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 143 Конституції України і ст. 327 Цивільного кодексу України закріплено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності.
Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Частиною 8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частина п`ята статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Виключно на пленарних засіданнях міської ради відповідно до закону приймаються рішення щодо відчуження комунального майна та вирішуються питання регулювання земельних відносин (пункти 30 і 34 статті 26 вказаного Закону).
Згідно зі ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства .
Відповідно до ст.83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Із викладеного слідує, що розпорядником земель від територіальної громади у м. Кривому Розі Дніпропетровської області є Криворізька міська рада.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).
Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлений факт безоплатного отримання ОСОБА_3 у власність спірної земельної ділянки під неіснуючу будівлю гаражу, яку в подальшому продано відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2023 року. 
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що вищезазначена земельна ділянка безпідставно перейшла у приватну власність фізичної особи, чим грубо порушено право комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради. 
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.
Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. 
Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов).
Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).
Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним зазначеною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення.
Отже, зайняття спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказала, що питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Зокрема, у пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; у пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважає доцільним частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.
У цій категорії справ задоволення порушеного права має бути захищено у спосіб не шляхом витребування спірної земельної ділянки у власність територіальної громади на підставі статей 387, 388 ЦК України, а на підставі статті 391 цього Кодексу та частини другої статті 152 ЗК України шляхом пред`явлення позову про повернення земельної ділянки.
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14 вирішувалось питання визначення належного способу захисту права власності на земельну ділянку водного фонду та зроблено висновок, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку варто розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.
Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлено упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на вказану вимогу не поширюється позовна давність.
Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, а також в постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 545/1847/20.
Предмет негаторного позову становить вимога власника, який володіє майном, до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.
При визначенні законного володільця спірного майна необхідно враховувати, що право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.
Частиною другою статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частина перша статті 153 Земельного кодексу України).
Під час розгляду справи встановлено, що Рішенням Криворізької міської ради №1237 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передачу їх безоплатно у власність громадянам для будівництва індивідуального гаража (розміщення існуючого гаража)» від 23.02.2022, ОСОБА_3 передано із земель комунальної власності міста безоплатно у власність земельну ділянку житлової та громадської забудови для будівництва індивідуального гаража (розміщення існуючого гаража), кадастровий номер 1211000000:07:021:0097, площею 0,0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до додатка, згідно з доданими схемами (п.2 рішення) (а.с.49-50).
На підставі вказаного рішення, право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано 23.06.2022 за ОСОБА_3 (а.с.54-56).
02.03.2023 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. на підставі договору купівлі-продажу №202 від 02.03.2023 зареєстровано право власності на гараж площею 78 кв.м., на АДРЕСА_1 , а також та на підставі договору купівлі-продажу №203 від 02.03.2023 на земельну ділянку, кадастровий номер 1211000000:07:021:0097 за відповідачем ОСОБА_1 . 
Однак отримання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 є протиправним, оскільки воно отримано фактично під неіснуючу будівлю гаражу, що підтверджується обставинами, встановленими в рамках матеріалів кримінального провадження №420230042070000108. 
Колегія суддів звертає увагу, що під час прийняття рішення Криворізької міської ради №1237 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передачу їх безоплатно у власність громадянам для будівництва індивідуального гаража (розміщення існуючого гаража)» від 23.02.2022було порушено норми земельного законодавства і такі порушення законодавства можуть бути підставою для визнання незаконним вказаного рішення.
Разом з тим, ОСОБА_3 не міг законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку за встановлених обставин по справі, однак він набув таке право власності у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного. Крім цього, він не мав перешкод у доступі до законодавства і у силу зовнішніх, об`єктивних, явних та видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що земельна ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить його добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів.
Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даній справі прокурором обрано неналежний спосіб захисту порушеного права шляхом пред`явлення позову про витребування із незаконного володіння земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що прокурором обрано належний спосіб захисту порушеного права шляхом пред`явлення негаторного позову не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.
При цьому, колегія суддів частково враховує доводи апеляційної скарги відповідача щодо надмірних висновків суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні, оскільки саме при вирішенні питання про витребування майна, здійснюється перевірка добросовісності набувача цього майна, у тому числі з`ясуванню підлягає й те, чи знав або міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця. Вказане має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, пункт 52).
А тому, при відмові в позові через неналежно обраний прокурором спосіб захисту порушеного права, суд першої інстанції передчасно досліджував питання добросовісності набувача земельної ділянки, яким є відповідач по справі.
За таких обставин належним та ефективним способом захисту порушених інтересів держави в особі Криворізької міської ради є усунення перешкод у здійсненні Криворізькою міською радою права користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою із зобов`язанням повернути земельну ділянку на користь Криворізької територіальної громади в особі Криворізької міської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 із скасуванням відповідних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Таким чином, враховуючи, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області, з яким погоджується колегія суддів, оскільки прокурор довів належними та допустимими доказами факт незаконного та безпідставного вибуття з державної власності спірної земельної ділянки, кадастровий номер 1211000000:07:021:0097, площею 0,01га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку на теперішній час зареєстровано за ОСОБА_1 , що свідчить про порушення прав територіальної громади, але помилився у мотивах цього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог рішення суду не змінюється, підстав для нового розподілу судових витрат колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 259, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги Дніпропетровської обласної прокуратури та відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Івасик Тетяна Романівна, задовольнити частково.
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2026 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 липня 2026 року.

Головуючий:

Судді: