ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/8345/24 пров. № А/857/19048/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Затолочного В.С., Судової – Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року, ухвалене суддею Маєцькою Н.Д. у м. Ужгороді у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі №2602/8345/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

16 грудня 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі – відповідач 3), в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність щодо не зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2002 року по 31.12.2002 рік у ТОВ «Карпати Ліс» та зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України Вінницькій області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2002 року по 31.12.2002 рік у ТОВ «Карпати Ліс», провівши перерахунок призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.07.2024 року №072250009465 про відмову в перерахунку пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецькій області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.06.1998 року по 31.12.1998 рік у Дочірньому підприємстві «Кожтекс», провівши перерахунок призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, покликаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, які мають значення для вирішення спору, прийняття рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи Позивача встановлено, що при призначенні пенсії по інвалідності до страхового стажу Позивача не зараховано період роботи з 01.06.1998 року по 31.12.1998 року та з 01.01.2002 року по 31.12.2002 року згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.10.1996, оскільки дати наказів про працевлаштування не співпадають з датою працевлаштування, чим порушено вимоги пунктів 2.4, 2.6-2.9 Інструкції № 58. До заяви про перерахунок № 2460 від 09.07.2024 Позивачем надано довідку № К-343/02.02-16 від 03.07.2024, видану Берегівською районною військовою адміністрацією Закарпатської області. Вищезазначена довідка стосується періодів роботи Позивача з 01.06.1998 по 17.03.2000 в Дочірньому підприємстві «Кожтекс», проте по батькові Позивача « ОСОБА_2 » та ОСОБА_3 », зазначене у довідці, не співпадає з даними паспорту Позивача, де по батькові вказано як « ОСОБА_4 ». Такі розбіжності у написанні по батькові унеможливлюють його ідентифікацію, у зв`язку з чим довідку № К-343/02.02-16 від 03.07.2024, видану Берегівською районною військовою адміністрацією Закарпатської області не взято до уваги. Згідно тверджень скаржника, наведене не створює умов для зарахування до стажу позивача періоду роботи в Дочірньому підприємстві «Кожтекс».
Інші учасники справи правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористались. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» (надалі – Закон № 1788-XII) та Законом України № 1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі – Закон № 1058-ІV).
Частиною 1 ст. 9 Закону №1058-IV встановлено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частина 1 ст. 24 Закону №1058-IV передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Згідно з ч. 2, 4 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. До 01.01.2004 стаж підтверджується документально, в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.
Вимогами ст.62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Відповідно до п. 1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п. 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості. Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.
Дослідивши матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що при призначенні позивачу пенсії, до страхового стажу не було зараховано, зокрема, період роботи з 01.06.1998 року по 31.12.1998 року, оскільки в трудовій книжці позивача запис про прийняття на роботу внесений з порушенням вимог Інструкції № 58, а саме дата прийняття на роботу внесена пізніше тижневого строку. 09.07.2024 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою № 2460 про перерахунок пенсії, у зв`язку з наданням додаткових документів, а саме архівної довідки від 03.07.2024 року № К-343/02.02-16, щодо періодів роботи з 01.06.1998 року по 17.03.2000 року в ДП «Кожтекс». За результатами розгляду вказаної заяви, 17.07.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області прийнято рішення № 072250009465 про відмову у здійсненні перерахунку пенсії, у зв`язку з виявленими розбіжностями в написанні по батькові, а саме в архівній довідці зазначено по батькові « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявника.
Положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14989/15-а (адміністративне провадження №К/9901/11030/18).
Ба більше, відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.
Отже, позивач не може нести відповідальність за допущені роботодавцем помилки у трудовій книжці.
В контексті встановленого, слід наголосити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Висновки аналогічного характеру викладені в постановах Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі №548/2056/16-а та від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1).
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію, окрім іншого, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Ані матеріали справи, ні матеріали апеляційної скарги не містять доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження стажу позивача.
Водночас, до суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який визнав безпідставними доводи відповідача про те, що розбіжності в записах трудової книжки, а саме не співпадають дати наказів про працевлаштування, чим позбавляє позивача права на зарахування до загального трудового стажу період роботи з 01.01.2002 року по 31.12.2002 року та провести перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відмова в не зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2002 року по 31.12.2002 року у ТОВ «Карпати Ліс», не зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2002 року по 31.12.2002 року у ТОВ «Карпати Ліс» є протиправною, а також рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.07.2024 року № 072250009465 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 підлягає скасуванню із зобов`язанням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2002 року по 31.12.2002 року у ТОВ «Карпати Ліс», та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 11.06.2024 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.06.1998 року по 31.12.1998 року у Дочірньому підприємстві «Кожтекс», та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії - 11.06.2024 року.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі №2602/8345/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк