Справа № 420/21860/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за результатом якого позивач просить: 
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо визначення та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29 січня 2020 року по 06 березня 2023 року із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої станом на 01 січня 2018 року, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України про Державний бюджет України на 1 січня відповідного календарного року, який підлягав застосуванню при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29 січня 2020 року по 06 березня 2023 року, включаючи всі складові, а саме: щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення, розмір яких прямо залежить від посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами України про Державний бюджет України на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року, 1 січня 2022 року на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, та виплатити недоотримане грошове забезпечення (різницю між належними та фактично виплаченими сумами) з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно, починаючи з 29.01.2020, розраховував грошове забезпечення позивача із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, що призвело до порушення майнових прав позивача, а саме гарантованого статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» отримання грошового забезпечення у законодавчо визначеному розмірі та до зменшення розміру грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії. При цьому, позивач наголосив, що починаючи з 29 січня 2020 року (з дня набранням законної сили рішенням у справі № 826/6453/18), пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність та була відновлена дія пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 у первісній редакції, тобто в редакції, що передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. Не погоджуючись із вищезазначеними діями відповідача, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Ухвалою суду від 21 липня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).
05.08.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Як зазначає представник відповідача, 30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу офіцерського (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського Державної Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби та спеціальної служби транспорту; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Пунктом 4 постанови №704 (в редакції, чинній на момент її прийняття) було передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Разом з тим, 21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» №103, пунктом 6 якої внесено зміни до ряду постанов, в тому числі і до постанови №704. Так, постановою №103 пункт 4 постанови №704 було викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» №2246-VIII від 07.12.2017 станом на 01.01.2018 прожитковий мінімум для працездатної особи складав 1762,00 грн. Позивач посилається на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18, якою визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови №704. Зазначає, що з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка була чинною до зазначених змін. При цьому порядок дій, який повинні вчинити, зокрема, відповідач, у зв`язку із втратою чинності положеннями пункту 6 Постанови №103 та змін до пункту 4 Постанови №704, не змінився. Зазначене судове рішення стосувалося виключно порядку перерахунку пенсій звільненим особам і не змінювало правового регулювання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять дійсну службу. Предметом розгляду у справі № 826/6453/18 було скасування пункту 6 Постанови КМУ № 103, яка за своєю правовою природою регулює виключно питання перерахунку пенсій звільненим особам. Рішення у цій справі покладає зобов`язання на уповноважені органи щодо видачі довідок для ПФУ, але не створює і не може створювати автоматичних підстав для перерахунку грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять дійсну службу. За період з 29 січня 2020 р. по 06.03.2023 р. військовослужбовцю ОСОБА_1 нарахування та виплата грошового забезпечення здійснювалися за відповідним Порядком та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018р. № 200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» з урахуванням розміру посадового окладу та тарифного розряду, передбаченого штатом військової частини на відповідний період і встановленого для зазначеного військовослужбовця наказом командира військової частини НОМЕР_1 . Ураховуючи викладене вище, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України здійснювалася за період, зазначений у позовній заяві у межах та у спосіб, що визначені законодавством України. Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України жодним чином не порушені права та інтереси позивача щодо нарахування та виплати належного грошового забезпечення, а також обов`язкових та додаткових виплат, передбачених чинним законодавством України.
Представник позивача надав до суду відповідь на відзив на позов в якому зазначає, що довід Відповідача про нібито обмежену дію постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 виключно пенсійними правовідносинами є неспроможним. Відповідач стверджує, що судове рішення у справі № 826/6453/18, яким скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018, «стосувалося виключно порядку перерахунку пенсій звільненим особам і не змінювало правового регулювання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять дійсну службу». Цей довід прямо спростовується змістом самої постанови № 103. Постанова Кабінету Міністрів України № 103 не встановлювала окремої редакції пункту 4 Постанови № 704 для пенсійних правовідносин - вона змінила сам текст пункту 4 Постанови № 704 як нормативної норми загальної дії. Саме ця редакція застосовувалася усіма органами, які здійснювали визначення посадових окладів військовослужбовців, незалежно від того, для якої подальшої мети (нарахування поточного грошового забезпечення діючому військовослужбовцю чи формування довідки для перерахунку пенсії звільненій особі) використовувався результат такого визначення. Отже, після скасування пункту 6 Постанови № 103 відновилася дія попередньої редакції пункту 4 Постанови № 704 для всіх правовідносин, у яких ця норма підлягала застосуванню, а не лише для пенсійних. Штучне розмежування, на яке посилається Відповідач, - нібито відновлена редакція пункту 4 Постанови № 704 застосовується лише в пенсійних правовідносинах, а не до поточних виплат діючим військовослужбовцям, - не має жодного нормативного підґрунтя й не випливає ні з резолютивної, ні з мотивувальної частини рішення у справі № 826/6453/18, яке скасовує норму в цілому, а не в частині, обмеженій колом суб`єктів її подальшого застосування. Відповідач не навів жодної правової підстави для застосування розрахункової величини 1762 грн після 29.01.2020. Відповідач стверджує, що порядок його дій після скасування пункту 6 Постанови № 103 не змінився, посилаючись на Інструкцію № 200 та наказ командира військової частини. Проте Відповідач не зазначає жодної норми права, яка після 29 січня 2020 року дозволяла б і надалі застосовувати прожитковий мінімум станом на 01.01.2018 при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням. Саме по собі твердження про незмінність порядку дій не є доказом правомірності застосування розрахункової величини 1762 грн. Незмінність внутрішньої практики військової частини не має самостійного юридичного значення, якщо ця практика суперечить нормі права вищої юридичної сили, що набрала чинності. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, - а не на підставі усталеної внутрішньої практики, що суперечить закону. Посилання Відповідача на Інструкцію № 200 та наказ командира військової частини не спростовує позовних вимог. Відповідач зазначає, що нарахування та виплата грошового забезпечення Позивачу здійснювалися відповідно до Інструкції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200, з урахуванням розміру посадового окладу, встановленого наказом командира військової частини НОМЕР_1 . Цей довід є юридично неспроможним. Інструкція № 200 не визначає розміру посадових окладів та не встановлює розрахункової величини прожиткового мінімуму вона регулює виключно порядок і процедуру виплати грошового забезпечення, розмір якого визначається за формулою, встановленою Постановою № 704. Положення Інструкції № 200 можуть застосовуватися лише за умови правильного визначення самого посадового окладу відповідно до Постанови № 704; вони не можуть слугувати самостійною підставою для застосування неналежної розрахункової величини, покладеної в основу наказу командира частини. За таких обставин наведені у відзиві доводи Відповідача не спростовують обґрунтованості позовних вимог та не можуть бути підставою для відмови в їх задоволенні. 
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 ) на посаді санітарного інструктора 1-ї патрульної роти 3-го патрульного батальйону у період з 29 травня 2019 року по 06 березня 2023 року. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 06 березня 2023 року № 68 сержант ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з переміщенням наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.02.2023 № 12 о/с для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України ( АДРЕСА_4 ), з 06 березня 2023 року. 
Вислуга років Позивача станом на зазначену дату становила у календарному обчисленні 04 роки 03 місяці 08 днів. 
Протягом усього періоду проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України Відповідач здійснював нарахування та виплату Позивачу грошового забезпечення. 
З метою перевірки правильності обчислення розміру такого грошового забезпечення та встановлення відповідності здійснених нарахувань вимогам чинного законодавства, представником Позивача - адвокатом Ворошиловим Юрієм Вікторовичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000749 від 27.02.2026, ордер серії ВА № 1155941 від 10.07.2026) - на підставі статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» на адресу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України направлено адвокатський запит від 10 липня 2026 року (надійшов до Відповідача 10.07.2026, вх. № В-191-Аз), яким, зокрема, витребувано: інформацію про розмір грошового забезпечення, встановленого за штатною посадою, яку Позивач обіймала перед звільненням/переведенням з військової служби, станом на лютий 2018 року та станом на березень 2018 року, із зазначенням усіх складових грошового забезпечення, передбачених нормативно-правовими актами, що діяли у зазначені періоди, - з метою встановлення обставини щодо застосовної до Позивача розрахункової величини грошового забезпечення; інформацію щодо величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка застосовувалася Відповідачем при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення Позивачу за період з 29 січня 2020 року по 06 березня 2023 року; довідку про грошове забезпечення Позивача із зазначенням посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та інших виплат за кожний місяць зазначеного періоду; належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують повідомлення Позивача під час проходження військової служби та при звільненні/переведенні про застосування Відповідачем розрахункової величини при нарахуванні грошового забезпечення; відповідної копію наказу про звільнення/переведення Позивача з військової служби. 
У відповідь на вказаний адвокатський запит військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України листом від 15 липня 2026 року № 3/12/13-В-197-Аз повідомила таке. Відповідач зазначив, що при нарахуванні та виплаті Позивачу грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 06 березня 2023 року застосовував розрахункову величину у розмірі 1762,00 грн, визначену пунктом 4 Порядку грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 (у редакції, чинній з 01.03.2018). При цьому Відповідач послався на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року у справі № 826/9052/18, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, визнано протиправними дії Кабінету Міністрів України при прийнятті постанови від 21 лютого 2018 р. № 103 в частині внесення змін до пункту 4 постанови № 704, та зобов`язано Кабінет Міністрів України скасувати відповідні положення, однак, на переконання Відповідача, наслідки визнання нормативно правового акта протиправним, передбачені статтею 265 Кодексу адміністративного судочинства України, на спірні правовідносини не поширюються, оскільки судом визнано протиправними саме дії Уряду, а не сам нормативно-правовий акт. Відповідач додатково зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 р. № 481 скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, внесених постановою № 103, та внесено відповідні зміни до пункту 4 постанови № 704, згідно з якими розміри посадових окладів продовжують розраховуватися виходячи із суми 1762,00 грн. 
Отже, саме з відповіді Відповідача від 15 липня 2026 року № 3/12/13-В-197-Аз Позивачу вперше стало достеменно відомо про застосування Відповідачем протягом усього періоду проходження нею військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України розрахункової величини грошового забезпечення у фіксованому розмірі 1762,00 грн, замість актуального розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний період. 
Крім того, Відповідач повідомив, що чинною Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200, особисте повідомлення військовослужбовців про розмір прожиткового мінімуму, який застосовується при розрахунку грошового забезпечення, не передбачено. 
До відповіді Відповідачем додано лише витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 06.03.2023 № 68 про виключення сержанта ОСОБА_1 зі списків особового складу частини. 
Таким чином, з переліку інформації та документів, витребуваних адвокатським запитом від 10 липня 2026 року, Відповідачем надано лише частину відповіді інформацію про застосовану розрахункову величину грошового забезпечення та копію наказу про звільнення/переведення Позивача. 
За таких обставин, встановлення факту застосування Відповідачем протягом спірного періоду розрахункової величини грошового забезпечення у розмірі 1762,00 грн замість актуального розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, свідчить про порушення Відповідачем прав та законних інтересів Позивача на отримання грошового забезпечення у повному обсязі, що є підставою для звернення до суду за захистом порушеного права.
Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Статтею 1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Відповідно до ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова № 704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Згідно з Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній на момент прийняття постанови), розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Додатки 1 та 14 до Постанови № 704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.
З огляду на примітку 1 Додатку 1 до Постанови № 704, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова № 103) до Постанови № 704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 було викладено у новій редакції, а саме: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
Зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови № 704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.
Відповідно до Постанови № 704, в редакції Постанови № 103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704.
Відтак, з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка була чинною до зазначених змін.
Аналогічна правова позиція відображена у рішенні від 17.12.2019 Верховного Суду, викладеним за результатами розгляду зразкової адміністративної справи № 160/8324/19.
Таким чином, саме з дати набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18 виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, являється розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня календарного року.
Через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у осіб з числа військовослужбовців виникло право на перерахунок пенсії з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
При цьому, суд звертає увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21 (адміністративне провадження № К/9901/43174/21).
Суд також звертає увагу, що редакція законів України про державний бюджет 2020, 2021, 2022 та 2023 роки свідчить про зміни в розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сторону їх поступового збільшення.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Статтею 7 Закону України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2018 встановлено у сумі 1 762,00 грн.
Статтею 7 Закону України від 14.11.2019 № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2020 встановлено у сумі 2102,00 грн.
Статтею 7 Закону України від 15.12.2020 №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021 встановлено в сумі 2 270,00 грн.
Статтею 7 Закону України від 02.12.2021 №1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022 встановлено в сумі 2 481,00 грн.
Статтею 7 Закону України від 3.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2023 встановлено в сумі 2 684,00 грн.
Разом з цим відповідач не заперечує, що за період з 29 січня 2020 року по 06 березня 2023 року позивачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення, виходячи із застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2018 року.
При цьому, суд вказує, що при вирішенні спірних правовідносин суд застосовував висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловлені у постанові від 19.10.2022 у справі № 400/6214/21, провадження № К/990/17043/22 з аналогічних правовідносин.
При цьому, відповідач не спростував твердження позивача про те, що у спірний період позивачу виплачувався посадовий оклад, оклад за військовим званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати, які обраховуються виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018 замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року.
Натомість вказані твердження позивача визнаються відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що дії відповідача щодо нарахування і виплати грошового забезпечення, обчислюючи його розмір виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018 замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року є протиправними.
Щодо перерахунку інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, суд зазначає, що оскільки посадовий оклад, оклад за військовим званням позивача підлягає перерахунку, а тому є необхідність у перерахунку інших супутніх виплат, отриманих позивачем у спірний період.
Щодо позовної вимоги здійснити виплату недоотриманого грошового забезпечення (різницю між належними та фактично виплаченими сумами) за період з 29 січня 2020 року по 06 березня 2023 року, варто зазначити, що в суду немає підстав вважати, що при проведенні майбутнього перерахунку грошового забезпечення позивача відповідач не проведе виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 29 січня 2020 року по 06 березня 2023 року.
Суд зазначає, що обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася за їх судовим захистом. Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.
Крім того, суд вказує на відсутність у змісті позову обставин, на підставі яких позивач просить про захист свого права у вказаній частині позовних вимог, як це передбачено пунктами 4, 5 частини 5 статті 160 КАС України.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, тому у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити, як передчасних.
Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги належать до часткового задоволення шляхом визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 06 березня 2023 року грошового забезпечення, включаючи всі складові, а саме: щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р. на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 06 березня 2023 року, включаючи всі складові, а саме: щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
Саме такий спосіб судового захисту суд вважає ефективним та достатнім для відновлення порушених прав позивача у межах спірних правовідносин.
В процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та " Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч.2 ст.77 КАС України).
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У постанові від 10.02.2022 у справі №420/13606/21 Верховний Суд, дійшов висновку, що поняття «грошове забезпечення», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, та охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці» (подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.03.2024 у справі №560/11102/23 .
Виходячи із наведеного, позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, апеляційної та касаційної скарг у справах про зобов`язання вчинити певні дії щодо стягнення заробітної плати (грошового забезпечення), оскільки така пільга щодо сплати судового збору прямо передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону №3674-VI.
Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат в цій частині у справі не здійснювати.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 06 березня 2023 року грошового забезпечення, включаючи всі складові, а саме: щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р. на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) перерахунок грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 06 березня 2023 року, включаючи всі складові, а саме: щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя К.С. Єфіменко