Справа № 521/2746/26
Провадження № 2/521/3783/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 року Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
 
головуючого судді – Мазун І.А.,
 
за участю секретаря судового засідання – Гриневич І.Г., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Хаджибейського районного суду міста Одеси знаходиться цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу, де позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 57 750 грн 00 коп.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 14 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений усний договір купівлі-продажу тварини, а саме собаки породи Американський стафордширський тер?єр. Згідно укладеного договору вартість собаки складала 57 750 грн. 00 коп. На підтвердження укладеного правочину ОСОБА_1 на надані ОСОБА_2 реквізити карти, а саме карту № НОМЕР_1 та карту № НОМЕР_2 були перераховані грошові кошти у розмірі 17 700 грн. 00 коп. 14.12.2024 року, 31 150 грн. 00 коп. 10.01.2025 року та 8 900 грн. 00 коп. 10.01.2025 року.
Зазначений факт не оскаржувався ОСОБА_2 та був визнаний як фактичне виконання істотних умов усного договору, що мало своїм наслідком продаж собаки ОСОБА_1 11.01.2025 року. Разом з цим, ОСОБА_1 є батьком трьох дітей.
Так позивач зазначає, що після придбання собаки та безпосереднього її проживання у будинку родини ОСОБА_3 , у сина позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почалась сильна алергічна реакція. Зазначене мало своїм наслідком звернення 20.05.2025 року до лікарні та медичного обстеження малолітньої дитини позивача. Медичне обстеження виявило дуже високий рівень алергічної реакції на домашніх тварин та зокрема на собаку. У зв?язку з зазначеним позивач змушений був звернутися до ОСОБА_2 із питанням повернення собаки за обставин, яку жодна із сторін не могла передбачити, укладаючи договір купівлі-продажу. За наслідком зазначеної розмови відповідача із розумінням поставилась до ситуації, яка виникла та погодилась забрати собаку назад та повернути сплачені позивачем грошові кошти. Зазначене питання було врегульовано та погоджено сторонами у добровільному порядку, адже під час розмови відповідачка з розумінням поставилась до ситуації про яку позивач не міг знати до придбання собаки та враховуючи, що таке питання стосувалось здоров?я маленької дитини з легкістю погодилась на повернення грошових коштів, сплачених за придбання собаки. Проте, після того як собаку було повернуто відповідачу, остання так і не повернула кошти у розмірі 57 750 грн. 00 коп.
Зазначене мало своїм наслідком надіслання 24.09.2025 року у застосунок Viber, на електронну пошту та засобом поштового зв?язку на ім?я та контакти ОСОБА_2 письмової претензії з метою досудового врегулювання спору. Однак, після отримання письмової претензії у застосунок Viber, відповідачка проявила зневажливе ставлення до адвоката та поданої письмової претензії.
Позивач вважає, що зазначене вище дає право стверджувати про наявність підстав для звернення до суду з метою захисту порушеного права та інтересу позивача.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 16.03.2026 року після усунення недоліків відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 14.05.2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в призначене судове засідання не з`явилася, проте у матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи без участі представника позивача та самого позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відзив у визначений судом строк відповідач не подавала.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
За приписами статті 15 ЦК України та ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Судом встановлено, що 14 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений усний договір купівлі-продажу тварини, а саме собаки породи Американський стафордширський тер?єр. 
Згідно укладеного договору вартість собаки складала 57 750 грн. 00 коп.
На підтвердження укладеного правочину ОСОБА_1 на надані ОСОБА_2 реквізити карти, а саме карту № НОМЕР_1 та карту № НОМЕР_2 були перераховані грошові кошти у розмірі 17 700 грн. 00 коп. 14.12.2024 року, 31 150 грн. 00 коп. 10.01.2025 року та 8 900 грн. 00 коп. 10.01.2025 року, що підтверджується квитанціями долученими до позовної заяви. (а.с. 31,32,33)
Зазначений факт не оскаржувався ОСОБА_2 та був визнаний як фактичне виконання істотних умов усного договору, що мало своїм наслідком продаж собаки ОСОБА_1 11.01.2025 року. Зазначені твердження підтверджуються смс-листуванням в яких відповідачка підтверджує отримання грошових коштів. (а.с. 34-75)
Так позивач зазначає, що після придбання собаки та безпосереднього її проживання у будинку родини ОСОБА_3 , у сина позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почалась сильна алергічна реакція. Зазначене мало своїм наслідком звернення 20.05.2025 року до лікарні та медичного обстеження малолітньої дитини позивача. Медичне обстеження виявило дуже високий рівень алергічної реакції на домашніх тварин та зокрема на собаку. (а.с. 11-30)
Відповідно до наданих позивачем скріншотів переписки у додатку «Viber», вбачається, що відповідачка із розумінням поставилась до ситуації, яка виникла та погодилась забрати собаку назад та повернути сплачені позивачем грошові кошти.
Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача було надіслано 24.09.2025 року у застосунок Viber, на електронну пошту та засобом поштового зв?язку на ім?я та контакти ОСОБА_2 письмову претензію з метою досудового врегулювання спору. (а.с. 8-9)
Однак, після отримання письмової претензії у застосунок Viber, відповідачка грошові кошти у розмірі 57 750 грн. 00 коп. не повернула.
За положеннями ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Тобто собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст. 317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Так, за приписами пункту 1 частини другої статті 11ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 202ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині третій статті 203ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до вимог статті 638ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У статті 641ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Статтею 205ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків
Згідно ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов?язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Зазначене узгоджується зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Аналіз ч. 4 ст. 653 ЦК України передбачає, за погодженням сторін, вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов?язанням до моменту розірвання договору, тобто враховуючи домовленість між позивачем та відповідачем, позивач має право вимагати повернення грошових коштів сплачених за придбання собаки.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов?язковість договору.
Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов?язки (а не лише суб?єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов?язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов?язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (постанова Верховного Суду у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).
У цивільному законодавстві закріплено конструкцію "розірвання договору" (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору.
У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання "відмова від договору" (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов?язків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19).
Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов?язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторо можуть регулювати, закрема, вчиня між тороми одноторонні правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17).
Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене вище та приймаючи той факт, що сторонами було погоджено повернення до первісного стану сторін, що передбачає повернення відповідачем на користь позивача грошових коштів у розмірі 57 750 грн. 00 коп., суд приходить до висновку, що зазначений позов є обґрунтованим.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) грошові кошти у розмірі 57 750 (п`ятдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень та судовий збір в сумі 1331,20грн.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 17 липня 2026 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ  І.А. МАЗУН