Справа №760/5014/23
Провадження №2/752/4660/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року        м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Кокошка О.Б.,
за участю секретаря Потапенко Д.І.,
представника позивача Дітковського А.М.,
представника відповідача Тернової В.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення заборгованості з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3 % річних,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення заборгованості з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3 % річних.
Позов обґрунтований тим, що 15 травня 2021 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу № 609, за умовами якого відповідач, як підрядник, зобов`язався виготовити, змонтувати та передати позивачу у власність дверні блоки прихованого монтажу, детальна кількість, вартість та специфікація яких зазначена у додатку № 1 до цього договору, а позивач, як замовник, в свою чергу мав прийняти і сплатити за товар та відповідні супутні послуги на умовах цього договору.
Так, відповідно до специфікації № 1 на виготовлення дверних блоків (додаток № 1 до договору від 15 травня 2021 року № 609) мали бути виготовлені, доставлені та змонтовані 5 дверних блоків загальною вартістю 170 103,00 грн, яка включала також доставку та монтаж.
Відповідно до пунктів 3.1, 7.3.1 договору на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату від 15 травня 2021 року № 28 позивачем перерахована оплата у розмірі 70 % вартості товару, тобто 119 072,00 грн, що підтверджується квитанцією від 15 травня 2021 року № 1098058.
Відповідно до пункту 4.4 договору строк виготовлення товару складав 60 календарних днів із дня отримання підписаного замовником договору та всіх необхідних додатків із зазначенням точних розмірів, конфігурації, ескізів, кольору та всіх інших суттєвих особливостей товару та здійснення передплати у повному обсязі. Відповідні заміри були проведені 10 липня 2021 року, тож від цієї дати почав розраховуватися загальний строк виготовлення товару, який сплив 10 вересня 2021 року. Жодного продовження терміну виконання замовлення відповідно до пунктів 4.5, 4.6 договору між позивачем та відповідачем додатково не погоджено.
Згідно з пунктом 5.2 договору товар передається замовнику і засвідчується підписанням сторонами Акту виконаних робіт, який є невід`ємною частиною цього договору.
Отже, позивач виконав всі умови договору, проте з невідомих причин відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором, товар не виготовлений, не доставлений та не змонтований, кошти не повернуті, а тому наявні підстави для розірвання договору та стягнення з відповідача на користь позивача суми авансу у розмірі 119 072,00 грн.
Крім того, враховуючи порушення умов договору відповідачем позивач має право відповідно до пункту 8.2.1 договору на стягнення пені у розмірі 41 584,35 грн, інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 38 270,20 грн, 3 % річних у розмірі 5 118,46 грн.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив розірвати договір від 15 травня 2021 року № 609, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором від 15 травня 2021 року № 609 у розмірі 119 072,00 грн, пеню у розмірі 41 584,35 грн, інфляційні втрати у розмірі 38 270,20 грн, 3 % річних у розмірі 5 118,46 грн, а всього 204 045,01 грн. Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті.
Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір від 15 травня 2021 року № 609, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 204 045,01 грн заборгованості за договором від 15 травня 2021 року № 609, укладеним між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 квітня 2025 року заяву відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення - задоволено. Скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року передано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року прийнято до свого провадження цивільну справу № 760/5014/23 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).
У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву у повному обсязі та просили її задовольнити.
У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 15 травня 2021 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір № 609, відповідно до умов якого підрядник зобов`язався виготовити, змонтувати та передати у власність замовника дверні блоки прихованого монтажу, а замовник зобов`язався прийняти та сплатити товар та відповідні супутні послуги на умовах цього договору.
Пунктом 3.1 договору передбачено, що замовник зобов`язаний здійснити оплату товару (без ПДВ) погодженою сторонами у додатку № 1 до договору. Розрахунок здійснюється поетапно:
- у розмірі 70 % від вартості товару з моменту підписання цього договору;
- у розмірі 25 % від вартості товару до відвантаження товару зі складу підрядника;
- у розмірі 5 % від вартості товару після доставки та монтажу на об`єкті замовника.
Строк виготовлення товару складає 60 календарних днів з дня отримання підписаного замовником договору (пункт 4.4 договору).
Згідно з пунктом 5.1 договору передача та монтаж товару підрядником виконуються за адресою: АДРЕСА_1 .
Товар передається замовнику і засвідчується підписанням сторонами акту виконаних робіт, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 5.2 договору).
У додатку № 1 до договору від 15 травня 2021 року № 609 (специфікація № 1 на виготовлення дверних блоків) сторонами узгодженні деталі замовлення та розрахунок здійснюється 3 платежами за виготовлення, доставку та монтаж 5 дверних блоків загальною вартістю 170 103,00 грн.
Відповідно до вимог пунктів 3.1, 3.2 договору та згідно з рахунком на оплату від 15 травня 2021 року № 28 ОСОБА_1 сплачено на користь ФОП ОСОБА_2 119 072,00 грн (аванс), що підтверджується квитанцією від 15 травня2025 року № 1098058.
05 вересня 2022 року позивач направив на адресу відповідача претензію у якій просив повернути оплачену вартість товару у розмірі 119 072,00 грн та сплатити штрафні санкції за договором у розмірі 22 476,89 грн (а. с. 21-22).
18 січня 2023 року позивач направив повторно на адресу відповідача претензію у якій просив повернути оплачену вартість товару у розмірі 119 072,00 грн та сплатити штрафні санкції за договором у розмірі 37 895,68 грн (а. с. 21-22).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (стаття 627 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 659 ЦК України).
Згідно із статтею 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, у силу статті 664 ЦК України, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Реалізація права на одностороннє розірвання договору пов`язане із встановленням і доведенням відповідних обставин, які б свідчили про дійсне істотне порушення іншою стороною умов цього договору відповідно до вимог статті 651 ЦК України.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-75цс13, заявляючи вимоги про розірвання договору позивач повинен довести обставини, які передбачені статтею 651 ЦК України та необхідні для розірвання правочину судом на вимогу однієї з його сторін, зокрема, позивачу необхідно довести наявність істотних порушень умов цього правочину з боку відповідача та завдану внаслідок цих порушень шкоду.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала такі правові висновки.
«Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України. За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України). З огляду на зміст припису абзацу першого вказаної частини інші випадки, ніж істотне порушення договору, для його зміни або розірвання у судовому порядку можуть бути встановлені законом або самим договором. Настання цих випадків зумовлює право сторони ініціювати у суді питання зміни чи розірвання відповідних правовідносин.
Порушення договору на предмет істотності суд оцінює виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що допустила порушення договору, не має значення ні для оцінки істотності порушення, ні для виникнення права вимагати зміни чи розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
У кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Мова йде не лише про грошовий вираз зазначеної шкоди, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданої порушенням договору шкоди із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.
Інакше кажучи, для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач на виконання договору купівлі-продажу передав позивачу дверні блоки прихованого монтажу, що не заперечується сторонами.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19, «виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17)».
Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Перелік товарів, що не підлягають обміну (поверненню) з підстав, зазначених у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 172 «Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів», якою затверджений перелік товарів належної якості згідно з додатком № 3, що не підлягають обміну (поверненню), якщо вони не задовольняють споживачів з будь-яких причин.
У додатку № 3 Переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню) зазначені наступні товари, зокрема: лінійний та листковий металопрокат, трубна продукція, пиломатеріали, погонажні (плінтус, наличник), плитні матеріали (деревноволокнисті та деревностружкові плити, фанера) і скло, нарізані або розкроєні під розмір, визначений покупцем (замовником).
Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.
Правовими наслідками розірвання договору є припинення зобов`язання (частина друга статті 653 ЦК України) та відсутність права сторін вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина четверта цієї статті).
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідачем було виконано 70 % загального обсягу договору купівлі-продажу, тож позивач мав би право на розірвання договору лише в невиконаній частини (30 %) у разі сплати коштів за ці послуги відповідачу, проте доказів повного розрахунку за договором матеріали справи не містять.
Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Згідно із частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, понесенні позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення заборгованості з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3 % річних - відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст судового рішення складено 23.03.2026.

Суддя         О. Б. Кокошко