"26" серпня 2026 р. Справа № 363/1409/26 

ЗАОЧНЕ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
судді Олійник С.В.,
за участі секретаря Захарової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

встановив:
04 березня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 23 230 грн та судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 662 грн 40 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09 березня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір № 2150433. Кредитним договором встановлено суму кредиту (загальний розмір) — 4 600 грн. Тип кредиту — кредит. Строк кредитування — 360 днів. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до умов кредитного договору у вигляді стандартної процентної ставки, яка становить 1 % на день та застосовується в межах строку кредитування.
30 вересня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-39/25, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 2150433.
Відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 23 230 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту — 4 600 грн, заборгованість за процентами — 9 430 грн, заборгованість за пенею — 9 200 грн.
Процесуальні дії та рішення у справі.
19 травня 2026 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.
26 серпня 2026 року протокольною ухвалою постановлено проводити розгляд справи за відсутності відповідача в заочному порядку на підставі документів та доказів, наявних у матеріалах справи.
Позиції учасників справи.
Представник позивача в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності, проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області, поштовими відправленнями, повернутими з відміткою «адресат відсутній», а також оголошеннями про виклик до суду, розміщеними на офіційному вебпорталі «Судова влада України».
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18, листи, які повернулися з відміткою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб — підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб), чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адресу для листування.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, враховуючи, що одночасно існують умови щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, його неявки в судове засідання без поважних причин, неподання відповідачем відзиву та відсутності заперечень позивача проти заочного вирішення справи, дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи викладене, зважаючи на те, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, беручи до уваги клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, а також відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд доходить висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
09 березня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 2150433, підписаний в електронній формі, відповідно до умов якого товариство надає клієнту кредит шляхом перерахування коштів на рахунок клієнта № НОМЕР_1 .
Зокрема, умовами договору визначено: сума кредиту — 4 600 грн, строк кредитування — 360 днів, періодичність сплати процентів — кожні 30 днів, стандартна процентна ставка за весь строк кредитування — 1 % на день, яка застосовується в межах строку кредитування.
Відповідно до пп. 6.4–6.4.2 договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 690 грн на третій день такого невиконання та/або неналежного виконання, а також у розмірі 138 грн, починаючи з четвертого дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.
Договір про надання споживчого кредиту № 2150433 від 09 березня 2025 року підписано шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором М851.
З листа ТОВ «Пейтек» від 30 вересня 2025 року вбачається, що 09 березня 2025 року на рахунок відповідача перераховано кошти в розмірі 4 600 грн із призначенням платежу: «зарахування на картку НОМЕР_2 ».
З розрахунку заборгованості за договором № 2150433 від 09 березня 2025 року вбачається, що заборгованість відповідача станом на 30 вересня 2025 року становить 23 230 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту — 4 600 грн, заборгованість за процентами — 9 430 грн, заборгованість за пенею — 9 200 грн.
30 вересня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-39/25, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 2150433.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 23 230 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту — 4 600 грн, заборгованість за процентами — 9 430 грн, заборгованість за пенею — 9 200 грн.
Застосовані норми права.
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до статей 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір — це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором — дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, або аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного чи іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом для даного виду договорів така форма не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Мотиви і висновки суду.
Судом встановлено, що позивачем підтверджено факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором, порушення ним взятих на себе зобов`язань, ознайомлення та згода відповідача з умовами кредитного договору, а також набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором.
Факт сингулярного правонаступництва, за яким до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшли права кредитора щодо відповідача за вказаним договором, доведено сукупністю наявних у матеріалах справи доказів.
Доводи позивача відповідачем не спростовано, оскільки останнім не надано суду доказів на їх спростування.
Відповідач після заміни кредитора належних дій для погашення існуючої заборгованості не вчинив, унаслідок чого виникла заборгованість перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за кредитним договором у розмірі 23 230 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту — 4 600 грн, заборгованість за процентами — 9 430 грн, заборгованість за пенею — 9 200 грн.
Водночас суд доходить висновку щодо застосування пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі вищевказаного договору, та вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені за кредитним договором у розмірі 9 200 грн.
Таким чином, позовні вимоги за кредитним договором № 2150433 підлягають частковому задоволенню в розмірі 14 030 грн, з яких: 4 600 грн — заборгованість за тілом кредиту; 9 430 грн — заборгованість за процентами.
Щодо судових витрат
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати у разі часткового задоволення позову розподіляються між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з платіжною інструкцією № 658 від 27 лютого 2026 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 662 грн 40 коп.
Із 23 230 грн позовних вимог судом задоволено вимоги на суму 14 030 грн, що становить 60,39 % від заявлених позовних вимог. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 607 грн 82 коп. (2 662,40 х 60,39 %), а інша частина судових витрат покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 258–259, 263–265, 268, 272–273, 351–352, 354–355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 2150433 від 09 березня 2025 року в розмірі 14 030 грн та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 607 грн 82 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; ЄДРПОУ 37616221.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Олійник С.В.