ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/1857/26 
Господарський суд Київської області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні, матеріали
за позовом Обухівської окружної прокуратури Київської області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул.Володимира Чаплінського, буд. 7; код ЄДРПОУ 0290999627)
в інтересах держави в особі
позивача -1: Державної екологічної інспекції Столичного округу (03035, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 1; код ЄДРПОУ 42163667)
позивача- 2: Обухівської міської ради Київської області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, буд. 10; код ЄДРПОУ 35161650)
до Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, 9-А; код ЄДРПОУ 44768034)
про стягнення шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев, у розмірі 504936,01 грн.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Предмет та підстави позову
На розгляд Господарського суду Київської області передано позовні вимоги Обухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та Обухівської міської ради Київської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” про стягнення шкоди, заподіяної незаконною порубкою лісу у розмірі 506956,01 грн.
07.08.2026, через підсистему “Електронний суд”, надійшла заява Обухівської окружної прокуратури №56-5809ВИХ-26 від 07.08.2026 (вх.№13934/26 від 07.08.2026) про додаткові пояснення у справі, у якій прокурор просить не враховувати у загальний розмір завданої незаконною порубкою дерев шкоди суму рентної плати, зазначеної у переліково-оцінувальній відомості (детальна матеріально грошова оцінка); вважати вірною загальну суму шкоди, заподіяної незаконною порубкою лісу, яка підлягає стягненню з Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” на користь держави в особі Обухівської міської ради Київської області у розмірі 504936,01 грн.
У додаткових поясненнях зазначено, що прокуратурою помилково враховано у загальний розмір завданої шкоди суму рентної плати, зазначеної у переліково-оцінувальній відомості (детальна матеріально грошова оцінка), тому дослідивши заяву, суд приходить до висновку, що вірною загальну суму шкоди, заподіяної незаконною порубкою лісу, яка підлягає стягненню слід вважати 504936,01 грн.
Ухвалою суду від 20.08.2026 вказані додаткові письмові пояснення повернуті заявнику.
19.08.2026, через підсистему “Електронний суд”, надійшла заява Обухівської окружної прокуратури (вх.№7542 від 19.08.2026), в якій заявник позовні вимоги Обухівської окружної прокуратури розглядати в наступній редакції: стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” на користь держави в особі Обухівської міської ради Київської області шкоди, заподіяної незаконною порубкою лісу у розмірі 504936,01 грн. Заява була надіслана учасникам справи до їх електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронного листа. 
Дослідивши зміст та прохальну частину письмових пояснень, судом встановлено, що по суті пояснення є заявою про зменшення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі, зокрема зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Судом встановлено, що заява від 19.08.2026 подана з пропущенням строку визначеного в п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.
Разом з цим, заява Обухівської окружної прокуратури (вх.№7542 від 19.08.2026) містить клопотання про поновлення строку на подання цієї заяви через те, що по суті заява спрямована на уточнення обсягу позовних вимог і не змінює предмету і підстав позову. 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 46, ст. ст. 116, 119 Господарського процесуального кодексу України, суд задовольняє клопотання Обухівської окружної прокуратури (вх.№7542 від 19.08.2026) про поновлення строку на подання заяви про зменшення позовних вимог, приймає заяву від 19.08.2026 про зменшення позовних вимог, подальший розгляд справи здійснювати в межах стягнення шкоди у розмірі 504936,01 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що під час реалізації представницьких повноважень, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Обухівською окружною прокуратурою виявлено порушення вимог законодавства у сфері охорони захисту та раціонального використання лісових ресурсів.
Заперечення учасників судового процесу
Відзив на позовну заяву
10.07.2026 від відповідача, через підсистему «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву б/н від 10.07.2026 (вх.№1214/16 від 10.07.2026). Відповідач заперечує проти задоволення позову посилаючись на те, що Державна екологічна інспекція Столичного округу не є належним позивачем у цій справі, оскільки Інспекція не проводила перевірку дотримання природоохоронного законодавства, не складала актів перевірки чи протоколів про адміністративні правопорушення, не здійснювала розрахунок шкоди та не фіксувала будь-яких порушень у межах державного нагляду (контролю), а відтак не мала законних підстав для пред`явлення вимог про відшкодування збитків. За таких обставин, прокурор своїм представництвом не може замінити відсутність повноважень Інспекції для звернення до суду, оскільки прокурор не є самостійним позивачем у справі.
Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не доведено наявності усіх обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для покладення відповідальності у вигляді відшкодування шкоди. Зокрема, на думку відповідача, позивачем не доведено наявність шкоди, протиправність поведінки ДП “Ліси України” та причинно-наслідкового зв`язку між ними.
Відповідач вважає, що шкода, завдана державі внаслідок незаконної рубки дерев, виникла безпосередньо в результаті дій невстановлених осіб, які здійснили незаконну порубку, а не внаслідок дій чи бездіяльності постійного лісокористувача. На його переконання, сама лише наявність факту незаконної рубки на підвідомчій території не свідчить про протиправну поведінку лісокористувача та не може автоматично бути підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності. 
Позовні вимоги не містять доказів, які вказували на неправомірність поведінки відповідача та не вказують які саме дії відповідач повинен був вчинити відповідно до вимог ведення лісового господарства з метою забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок, однак їх не вчинив. Доказів вчинення таких дій до суду надано не було. Вся доказова база позову ґрунтується виключно на внутрішніх матеріалах відповідача, позивач в особі Держекоінспекції не надав суду жодного власного доказу. 
Водночас, відповідач посилається на те, що працівниками державної лісової охорони підприємства під час обстеження лісових насаджень виявлено факт здійснення незаконної рубки дерев, складено відповідні акти, проведено розрахунок шкоди та повідомлено правоохоронні органи про вчинення кримінального правопорушення. На думку відповідача, зазначені обставини свідчать про належне виконання ним покладених законом функцій щодо охорони лісових насаджень.
Окремо відповідач звертає увагу на те, що Державною екологічною інспекцією не проводилися заходи державного нагляду (контролю) стосовно ДП «Ліси України», а відтак відсутній акт перевірки, який, на думку відповідача, є основним доказом встановлення факту порушення природоохоронного законодавства. Натомість усі документи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, були складені самим підприємством у зв`язку з виявленням незаконної рубки та подальшим зверненням до правоохоронних органів. У зв`язку з цим відповідач вважає, що такі документи не можуть бути єдиною та достатньою підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності.
Крім того, відповідач зазначає, що фактично позовні вимоги ґрунтуються на тому, що органами досудового розслідування не встановлено осіб, винних у незаконній порубці дерев. На його думку, за таких обставин позивач безпідставно перекладає відповідальність за дії невстановлених осіб на постійного лісокористувача, який не наділений повноваженнями щодо проведення слідчих дій та встановлення правопорушників. Відповідач стверджує, що лісове господарство несе відповідальність лише у разі вчинення ними самими незаконної рубки або у разі допущення ними порушення вимог щодо ведення лісового господарства.
Відповідь на відзив
Щодо твердження відповідача про відсутність повноважень Державної екологічної інспекції Столичного округу на звернення до суду, прокуратура зазначає, що одним з основних завдань Держекоінспекції є: реалізація державної політики із здійсненням державного нагляду у сфері охорони навколишнього середовища; здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства. Тому Державна екологічна інспекція Столичного округу уповноважена здійснювати державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природний ресурсів, а тому є належним позивачем у даній справі.
На думку прокурора, факт незаконної порубки дерев на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні відповідача, за відсутності встановлених осіб, які здійснили порубку, свідчить про неналежне виконання відповідачем покладених на нього обов`язків щодо охорони лісових насаджень, що, відповідно, має наслідком стягнення заподіяних збитків з постійного лісокористувача.
Прокурор зазначає, що саме на ДП “Ліси України” покладено обов`язки із забезпеченням охорони, захисту та відтворення лісових насаджень. При цьому прокурор посилається на положення статутних документів підприємства та його відокремлених підрозділів, якими передбачено здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок, запобігання правопорушенням у сфері лісового господарства та забезпечення збереження лісових насаджень. 
Щодо елементів цивільно-правової відповідальності прокурор зазначає, що вина та протиправна поведінка відповідача полягає у тому, що підпорядкованою філією “Столичний лісовий офіс” не дотримано вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень від самовільної порубки на підпорядкованій їй території, а також посилається на презумпцію вини, передбачену ст. 1166 Цивільного кодексу України. 
Крім того, прокурор вказує, що повідомлення відповідачем правоохоронних органів про факт незаконної порубки було здійснене вже після виявлення правопорушення та, на його думку, не свідчить про належне виконання обов`язків із запобігання незаконним рубкам. 
Також прокурор зазначає, що акт огляду місця вчинення правопорушення та відомість обчислення розміру шкоди є належними та допустимими доказами у справі, а розмір збитків у сумі 509965,01 грн підтверджується розрахунком, складеним уповноваженою особою відповідача. 
Хід розгляду справи та процесуальні дії суду
23.06.2026 Господарським судом Київської області постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
26.06.2026, через підсистему “Електронний суд”, надійшла заява Обухівської окружної прокуратури №56-470ВИХ-26 від 26.06.2026 (вх.№11342/26 від 29.06.2026) про усунення недоліків.
30.06.2026 Господарським судом Київської області постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження та про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Порядок вручення судових рішень визначено у ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, за змістом ч. 5 якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Частиною 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з положеннями п. 4 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі 911/1857/26 від 30.06.2026 була доставлена Державному спеціалізованому господарському товариству «Ліси України» до його електронного кабінету 01.07.2026 о 14:20, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 
Ухвала суду про відкриття провадження у справі також була доставлена позивачам та заявнику 01.07.2026 до їх електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронного листа. 
За таких обставин, заявник, позивачі та відповідач про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 
Частиною 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.
Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд
ВСТАНОВИВ:
Фактичні обставини справи та перевірка їх доказами
Листом №254/20.14-2024 від 20.11.2024 Держлісагенство Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” Філія “Київське лісове господарство” повідомило начальника Обухівського районного управління НП ГУНП в Київській області та керівника Обухівської окружної прокуратури про те, що майстром лісу Сергієнко Є.О. було виявлено у кварталі 7 виділу 1 Обухівського лісництва незаконну порубку лісу в кількості 11 сироростучих дерев породи сосна та дуб (3 дуба та 8 сосен), загальною кубомасою 10,71 м3, на суму завданої шкоди 160541,69 грн.
За результатами виявлення незаконної рубки складено акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 19.11.2024, підписаний лісничим Обухівського лісництва Біленком В.В. за участю майстра лісу Сергієнка Є.О, відповідно до якого загальний розмір шкоди, заподіяної лісу становить 160541,69 грн. 
До акту огляду додано розрахунок шкоди спричинених рубкою і пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 р. «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», який складено та підписано начальником відділу ЛГ філії “Київське лісове господарство”, разом з додатками до нього, на загальну суму 160541,69 грн.
Листом №9975/40.1.9-2026 від 29.05.2026 Держлісагентство Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” Філія “Київське лісове господарство” надало Обухівській окружній прокуратурі копії матеріалів по факту встановлення незаконної рубки дерев в Обухівському лісництві Макарівському надлісництві від 18.07.2025.
До матеріалів по факту встановлення незаконної рубки дерев належать акти огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 18.07.2025, складені лісничим Обухівського лісництва Макарівського надлісництва Стеблюком Л.Д. за участю майстра лісу Обухівського лісництва Макарівського надлісництва Савріцького Д.У., відповідно до яких:
квартал 7 виділ 1 виявлено самовільну незаконну порубку 7 дерев породи дуб, діаметром від 40 до 80 см;
квартал 11 виділ 1 виявлено самовільну незаконну порубку 2 дерев породи дуб, діаметром від 28 до 40 см;
квартал 11 виділ 4 виявлено самовільну незаконну порубку 3 дерев, з яких 2 дерева породи дуб, діаметром 32-48 см, та 1 породи сосна, діаметром 48 см;
квартал 12 виділ 6 виявлено самовільну незаконну порубку 8 дерев, з яких 6 дерев породи дуб, діаметром від 20 до 36 см, та 2 дерева породи сосна, діаметром від 44 см;
квартал 12 виділ 13 виявлено самовільну незаконну порубку 24 дерев породи дуб, діаметром від 12 до 48 см;
квартал 14 виділ 9 виявлено самовільну незаконну порубку 1 дерева породи дуб, діаметром 40 см;
квартал 15 виділ 1 виявлено самовільну незаконну порубку 8 дерева, з яких 7 дерев породи дуб, діаметром від 16 до 48 см, та 1 дерево породи сосни, діаметром 20 см ;
квартал 45 виділ 10 виявлено самовільну незаконну порубку 3, з яких 1 дерево породи клен, діаметром 36 см, та 2 дерев породи сосни, діаметром 40 см.
До актів огляду додано відомості обчислення розміру шкоди заподіяної лісу незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступення припинення росту, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 р. «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», що складені та підписані помічником лісничого Обухівського лісництва Макарівського надлісництва філії “Столичний лісовий фонд” ДСГП “Ліси України”, разом з додатками до них. Відповідно до відомостей розмір шкоди становить:
- в межах кварталу 7 виділі 1 Обухівського лісництва Макарівського надлісництва філії “Столичний лісовий офіс” ДГСП “Ліси України” - 93490,20 грн;
- в межах кварталу 11 виділі 1 Обухівського лісництва Макарівського надлісництва філії “Столичний лісовий офіс” ДП “Ліси України” - 11859,04 грн;
- в межах кварталу 11 виділі 4 Обухівського лісництва Макарівського надлісництва філії “Столичний лісовий офіс” ДП “Ліси України” - 27173,71 грн;
- в межах кварталу 12 виділі 6 Обухівського лісництва Макарівського надлісництва філії “Столичний лісовий офіс” ДП “Ліси України” - 41414,49 грн;
- в межах кварталу 12 виділі 13 Обухівського лісництва Макарівського надлісництва філії “Столичний лісовий офіс” ДП “Ліси України” - 86217,38 грн;
- в межах кварталу 14 виділі 9 Обухівського лісництва Макарівського надлісництва філії “Столичний лісовий офіс” ДП “Ліси України” - 8031,26 грн;
- в межах кварталу 15 виділі 1 Обухівського лісництва Макарівського надлісництва філії “Столичний лісовий офіс” ДП “Ліси України” - 40528,43 грн;
- в межах кварталу 45 виділі 10 Обухівського лісництва Макарівського надлісництва філії “Столичний лісовий офіс” ДП “Ліси України” - 35679,91 грн.
Загальний розмір шкоди за незаконні порубки дерев у кварталу 7 виділу 1, кварталу 11 виділу 1, кварталу 11 виділу 4, кварталу 12 виділу 6, кварталу 12 виділу 13, кварталу 14 виділу 9, кварталу 15 виділу 1, кварталу 45 видділу 10 Обухівського лісництва Макарівського надлісництва філії “Столичний лісовий офіс” ДГСП “Ліси України”, який підлягає відшкодуванню становить 504936,01 грн.
Обухівською окружною прокуратурою Київської області 03.06.2026 за №56-4141вих-26 до Державної екологічної інспекції Столичного округу направлено лист щодо встановленого прокуратурою факту порушення вимог лісового законодавства, що спричинило шкоду інтересам держави та з вимогою у термін до 16.06.2026 повідомити прокуратуру чи вживались Державною екологічною інспекцією Столичного округу заходи претензійно-позовного характеру щодо стягнення завданих збитків.
У відповідь Державна екологічна інспекція Столичного округу від 09.06.2026 №9/6/2-21/1920 повідомила Обухівську окружну прокуратуру Київської області про те, що Інспекція позбавлена можливості щодо пред`явлення позову про стягнення збитків заподіяних державі, внаслідок порушення природоохоронного законодавства та не має наміру звертатись до суду з позовною заявою.
Обухівською окружною прокуратурою Київської області на адресу Обухівської міської ради 03.06.2026 за №56-4140вих-26 направлено лист щодо встановленого прокуратурою факту порушення вимог лісового законодавства, що спричинило шкоди інтересам держави у сумі 504936,01 грн, а також запитано надати інформацію до 16.06.2026 щодо вжиття Обухівською міською радою заходів з метою захисту інтересів держави, зокрема, шляхом звернення до суду із позовом.
Згідно відповіді Обухівської міської ради від 17.06.2026 №2098 вбачається, що остання не зверталась до суду із позовом щодо зазначених у запиті прокуратури питань та просила вжити відповідних заходів представницького характеру.
Обухівською окружною прокуратурою Київської області на адресу Державної екологічної інспекції Столичного округу та Обухівської міської ради Київської області був відправлений лист №56-4469вих-26 від 18.06.2026, у якому повідомлялось, що на виконання ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” Обухівською окружною прокуратурою подготовлено та буде подано до Господарського суду Київської області позовну заяву заступника керівника Обухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної області до ДСГП “Ліси України” про стягнення шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев. 
Прокурор вказує, що правопорушників чи осіб причетних до незаконних рубок в межах території лісового фонду уповноваженими особами ДСГП “Ліси України” не встановлено, а також, працівниками державної лісової охорони ДСГП “Ліси України” не вжито заходів щодо належної охорони лісового фонду від незаконних рубок, внаслідок чого допущено зазначене порушення та завдано навколишньому природному середовищу збитків, які станом на день звернення до суду не відшкодовано. 
Організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Земельна ділянка, на якій виявлено факт незаконної рубки дерев знаходиться в адміністративних межах Обухівської міської ради Київської області та перебуває у постійному користуванні ДСГП «Ліси України», зокрема філії «Столичний лісовий офіс», що не заперечується сторонами.
Відповідно до п. 3.1 Статуту ДСГП “Ліси України” затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 206 від 24.06.2025, підприємство створене з метою, зокрема ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів.
Згідно з п. 3.2 Статуту ДСГП “Ліси України” основними напрямами діяльності підприємства є: забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу (п. 3.2.2); запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарств, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин (п. 3.2.3).
Прокурор посилається на зобов`язання філії “Столичний лісовий офіс” ДСГП “Ліси України”, що закріплені в положенні про філію “Столичний лісовий офіс” ДСГП “Ліси України” затвердженого Наказом ДСГП «Ліси України» № 764 від 04.04.2025.
Відповідно до п. 2.1 Положення про Філію «Столичний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України», філія створена з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, невиснажливого раціонального використання та відновлення лісів; забезпечення охорони лісів від незаконних рубок (п.2.2.2).
Прокурор стверджує, що всупереч ст. 19, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України, відповідач не забезпечив охорону і збереження лісу від незаконної рубки, у зв`язку з чим просить стягнути з ДСГП «Ліси України» шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, у сумі 504936,01 грн.
Відповідачем надані до матеріалів справи заперечення проти доводів прокурора.
Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до абзаців першого, другого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Згідно з абзацами першим-третім частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
У якості позивача-1 прокурор вказав Державну екологічну інспекцію Столичного округу.
Відповідно до п.п. ґ), й) ч. 1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить пред`являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.
Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 р. № 275, встановлено, що Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (п. 1 Положення № 275).
Одними з основних завдань Держекоінспекції є: реалізація державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів; здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду; охорони, захисту, використання і відтворення лісів (п. 3 положення № 275).
Державна екологічна інспекція Столичного округу є міжрегіональним територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується, та діє на підставі Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 20.03.2023 р. № 18. Повноваження інспекції поширюються на територію міста Києва та Київської області (п. 1 Положення № 18).
Згідно з пп. 5 п. 2 розділу ІІ Положення № 18 інспекція в межах своїх повноважень здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами нерезидентами вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, зокрема щодо здійснення комплексу необхідних заходів захисту для забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу, застосування пестицидів і агрохімікатів у лісовому господарстві та лісах.
Також п. 9 вказаного Положення закріплено право Інспекції пред`являти претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховувати їх розмір, звертатись до суду з відповідними позовами.
Таким чином, Державна екологічна інспекція Столичного округу уповноважена здійснювати державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, національного використання, відтворення та охорони природних ресурсів,звертатись до суду з позовом, а тому є належним позивачем у даній справі.
Вказані обставини спростовують посилання відповідача стосовно відсутності повноважень Державної екологічної інспекції Столичного округу на звернення до суду у вказаних спірних правовідносинах, зокрема, що останній є неналежним позивачем.
Обухівська окружна прокуратура Київської області звернулась із листом від 03.06.2026 56-4141вих-26 до Державної екологічної інспекції Столичного округу, у якому, посилаючись на незаконну порубку дерев, внаслідок якої завдано шкоду у розмірі 504936,01 грн, просила у термін до 16.06.2026 повідомити прокуратуру чи вживались Державною екологічною інспекцією Столичного округу заходи претензійно-позовного характеру щодо стягнення завданих збитків.
У відповідь Державна екологічна інспекція Столичного округу від 09.06.2026 №9/6/2-21/1920 повідомила Обухівську окружну прокуратуру Київської області про те, що Інспекція позбавлена можливості щодо пред`явлення позову про стягнення збитків заподіяних державі, внаслідок порушення природоохоронного законодавства та не має наміру звертатись до суду з позовною заявою.
Разом з цим, Обухівську окружну прокуратуру Київської області поінформовано, що у вищезазначеному випадку Інспекція не заперечує щодо пред`явлення прокуратурою позову в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу про стягнення збитків заподіяних державі, внаслідок порушення природоохоронного законодавства за фактом викладеним у листі. Окрім того, у разі подання Обухівською окружною прокуратурою Київської області позовної заяви, Інспекцією позовні вимоги будуть підтримані в повному обсязі.
Таким чином не вжиття належних та достатніх заходів компетентним та уповноваженим органом Державною екологічною інспекцією Столичного округу щодо стягнення з відповідача шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, також свідчить про бездіяльність позивача-1.
В якості позивача-2 прокурор визначив Обухівську міську раду Київської області.
Згідно з пп. 1 п. б) ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.
Статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Оскільки місцем заподіяння шкоди внаслідок незаконної порубки дерев є Обухівське лісництво, яке знаходиться в адміністративних межах Обухівської міської територіальної громади то органом місцевого самоврядування, до повноважень якого належить здійснення контролю за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є Обухівська міська рада.
Обухівською окружною прокуратурою Київської області на адресу Обухівської міської ради 03.06.2026 за №56-4140вих-26 направлено лист щодо встановленого прокуратурою факту порушення вимог лісового законодавства, що спричинило шкоди інтересам держави у сумі 504936,01 грн, а також вимагалось надати інформацію до 16.06.2026 щодо вжиття Обухівською міською радою заходів з метою захисту інтересів держави, зокрема, шляхом звернення до суду із позовом.
Згідно відповіді Обухівської міської ради від 17.06.2026 №2098 вбачається що будь-які заходи цивільно-правового характеру за вказаним у запиті прокуратури фактом не вживались, Обухівська міська рада Київської області не заперечує щодо вжиття заходів представницького характеру у порядку ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”.
Таким чином не вжиття належних та достатніх заходів компетентним та уповноваженим органом Обухівською міською радою щодо стягнення з відповідача шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, також свідчить про бездіяльність позивача-2.
Суд враховує, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пунктах 76-81 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (п.78-80).
Тобто, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим».
Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У контексті викладених положень Закону України «Про прокуратуру» та висновків Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що прокурор належним чином обґрунтував підстави для представництва ним інтересів держави і подав даний позов з дотриманням вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», та повідомив позивачів про звернення з позовною заявою.
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах саме Державна екологічна інспекція Столичного округу та Обухівська міська рада є уповноваженими органами на подання відповідного позову, відтак підставою для представництва інтересів держави в зазначеній справі є об`єктивна обставина порушення інтересів держави у зв`язку з бездіяльністю позивачів, яка полягає у відсутності активних дій, зокрема, щодо підготовки проекту позовної заяви, спрямованих на звернення до суду з позовом про стягнення шкоди, заподіяної незаконною порубкою лісу, з відповідача.
Вказане свідчить про те, що з боку позивачів має місце усвідомлена пасивна поведінка, результатом чого є нездійснення саме суб`єктами владних повноважень захисту інтересів держави, а тому у розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» надає право прокурору виконати субсидіарну роль та здійснювати представництво інтересів держави в суді з метою їх поновлення.
З огляду на викладене, прокурором у позовній заяві зазначено позивачами Обухівську міську раду та Державну екологічну інспекцію Столичного округу.
За таких обставин, перевіривши обґрунтованість наведених прокурором доводів у порушенні інтересів держави, необхідність їх захисту та обґрунтування підстав для звернення з відповідним позовом для захисту інтересів держави, суд дійшов висновку, що прокурор підтвердив наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді при зверненні з даним позовом у спірних правовідносинах.
Відповідно до ч. 1 ст. 13, ст. 16, 66, 68 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.
Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Згідно зі ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Приписами ч. 2, 3 ст. 1, ст. 2, ч. 1 ст. 3 Лісового кодексу України унормовано, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Лісові відносини - суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. Об`єктом лісових відносин є лісовий фонд України та окремі лісові ділянки. Суб`єктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України.
Лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Кодексом, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Положеннями ст. 16, 17, ч. 2 ст. 19, ст. 63, ч. 1 ст. 64, ч. 1, 2 ст. 86, ст. 89, 90, ч. 2 ст. 105, ст. 107 Лісового кодексу України передбачено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.
У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.
Обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.
Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень.
Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Охорону і захист лісів на території України здійснює, зокрема, лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів.
Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів, зокрема, від незаконних рубок.
Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.
Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Ураховуючи викладені норми чинного законодавства, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.
З огляду викладеного, норми Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» у сфері спірних відносин є спеціальними стосовно загальних норм Лісового або Земельного кодексів України. Ця спеціальність (особливість) визначається не обсягом нормативного регулювання загалом лісових або земельних питань, а особливістю механізму регулювання.
Згідно із ст. 41, ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.
Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Відтак порубка дерев визнається незаконною, якщо вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.
Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про рослинний світ» встановлено, що відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні у протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 Цивільним кодексом України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини заподіювача шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
У деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Зі свого боку відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 917/717/17.
Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду (цивільне правопорушення).
Винне діяння це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений у формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження).
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах. Бездіяльність тотожна дії за своїми соціальними та юридичними властивостями, тобто вона суспільно небезпечна і протиправна, є свідомим і вольовим актом поведінки людини.
Бездіяльність відрізняється від дії зовнішньою, фізичною стороною. При бездіяльності особа не робить певної дії, яку вона за даних конкретних умов повинна була і могла вчинити для запобігання заподіянню шкоди охоронюваним законом суспільним відносинам.
Наявність реальної можливості діяти певним чином полягає в тому, що особа в даній конкретній ситуації мала реальну можливість діяти, тобто виконати активні дії і запобігти тим самим злочинним наслідкам. При оцінці можливості (чи неможливості) виконати покладені на особу обов`язки слід враховувати конкретну обстановку, умови місця і часу, зміст обов`язків, покладених на особу. Враховуються і її суб`єктивні можливості щодо виконання необхідних дій.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наслідки об`єктивно походять від певної дії чи бездіяльності).
У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами факт заподіяння шкоди та її розмір, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та заподіяною шкодою, тоді як відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні відповідної шкоди.
Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом через оцінку усіх фактичних обставин справи.
Водночас цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 910/4676/19.
Відповідно до положень п.п. 3.1,3.2.2-3.2.4, 3.2 статуту Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - підприємство), підприємство створене з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів.
Основними напрямами діяльності підприємства є, зокрема: забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок; запобігання злочинам і адміністративним порушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.
Викладене свідчить про те, що відповідач здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду підприємства, проте факт вчинення вказаного правопорушення природоохоронного законодавства свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу відповідачем.
Означені обставини підтверджують, що відповідач мав можливість і повинен був здійснювати належний комплекс заходів з контролю за спірною територією, де виявлено незаконну вирубку, проте не здійснював належних заходів охорони лісу.
Відтак наведені обставини у їх сукупності є належним підтвердженням протиправної поведінки відповідача як постійного лісокористувача, яка полягає у незабезпеченні працівниками підприємства належної охорони і захисту лісу від незаконної порубки на підвідомчій відповідачу території.
Наслідком протиправної поведінки відповідача, відповідно, є шкода, заподіяна лісу в результаті проведення вирубки дерев не призначених у рубку.
Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо).
Так, на відповідача покладено обов`язок із захисту та охорони лісових насаджень від незаконних рубок на підвідомчих йому ділянках із земель лісового фонду, тоді як протиправна бездіяльність призводить до спричинення державі збитків.
Аналогічна позиція викладена у постанові Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 у справі №911/832/25.
Доводи відповідача, якими він заперечує проти позову зводяться до того, що шкода, завдана державі внаслідок незаконної рубки дерев, виникла безпосередньо в результаті дій невстановлених осіб, які здійснили незаконну порубку, а не внаслідок дій чи бездіяльності постійного лісокористувача. На його переконання, сама лише наявність факту незаконної рубки на підвідомчій території не свідчить про протиправну поведінку лісокористувача та не може автоматично бути підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності. Водночас, відповідач посилається на те, що працівниками державної лісової охорони підприємства під час обстеження лісових насаджень виявлено факт здійснення незаконної рубки дерев, складено відповідні акти, проведено розрахунок шкоди та повідомлено правоохоронні органи про вчинення кримінального правопорушення. На думку відповідача, зазначені обставини свідчать про належне виконання ним покладених законом функцій щодо охорони лісових насаджень.
На доводи відповідача суд зазначає, що сам по собі факт вжиття окремих заходів, у тому числі виявлення правопорушення та повідомлення правоохоронних органів, не спростовує встановлених судом обставин щодо неналежного виконання покладеного на постійного лісокористувача обов`язку забезпечити охорону і збереження лісу.
Суд ураховує, що у постанові Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.09.2023 у справі № 927/32/23 зазначено, що розглядаючи питання про стягнення з постійного лісокористувача збитків, завданих порушенням природоохоронного законодавства внаслідок незаконної порубки дерев, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що статутом такого лісокористувача визначено цілі його діяльності та обов`язки щодо охорони лісу, а відсутність визначеного чіткого переліку заходів не звільняє відповідача від необхідності та не спростовує можливості виконання ним комплексу заходів, необхідних і достатніх для виконання покладених на нього обов`язків.
Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.02.2026 року у справі №907/278/25.
Системний аналіз положень статті 86, пункту 1 частини другої статті 105, статті 107 Лісового кодексу України дає підстави для висновку про те, що у випадку порушення вимог щодо організації охорони і захисту лісів, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, до того ж підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Таким чином обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. При цьому, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 30.01.2025 у справі № 907/48/24, від 18.05.2023 у справі № 914/669/22, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17).
У спірних правовідносинах шкода це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду).
Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Внаслідок неналежного виконання працівниками філії «Столичний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» обов`язків по захисту, охороні лісових насаджень від незаконних рубок навколишньому природному середовищу заподіяно збитки, що підтверджується розрахунком шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту в Обухівському лісництві.
Обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев до ступеня припинення росту згідно з Таксами для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 мають право здійснювати уповноважені особи, які уповноважені здійснювати державний контроль у сфері лісового господарства (Держлісагентство, в тому числі державна лісова охорона) та державний нагляд (контроль) за дотримання вимог природоохоронного законодавства (Держекоінспекція та її територіальні органи).
Згідно Додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 р. № 665 визначені такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту.
Зі змісту наданих прокуратурою довідок про розрахунки вбачається, що їх виконано на підставі вихідних даних щодо кількості, стану, діаметру, по таксах обчислення розміру шкоди, з урахуванням індексації.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вказаними розрахунками підтверджується розмір завданої лісовому господарству, внаслідок самовільної порубки дерева в Обухівському лісництві, шкоди, яка загалом складає 504936,01 грн.
Ураховуючи наведене, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наявність всіх складових правопорушення, а саме: факт неправомірної поведінки відповідача, яка полягає у бездіяльності працівників останнього у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних порубок дерев на підвідомчій йому території земель, наявність шкоди, яка полягає в наявності збитків в загальному розмірі 504936,01 гривень внаслідок вчинення незаконної порубки дерева та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, адже шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання вимог природоохоронного законодавства, наявність вини заподіювача шкоди, тоді як відповідач відсутність своєї вини належними доказами не спростував.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога заступника керівника Обухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Обухівської міської ради та Державної екологічної інспекції Столичного округу про стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Обухівської міської ради Київської області шкоди заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті незаконної порубки лісу у розмірі 504936,01 грн підлягає задоволенню у повному обсязі як така, що доведена прокурором належними та допустимими доказами та не спростована відповідачем у встановленому порядку.
У розрізі зроблених висновків, вирішуючи питання розподілу стягуваної шкоди, суд зазначає таке.
Згідно зі ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та п. 7 ч. 3 ст. 29, п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, грошові стягнення за шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, зараховуються до спецфондів Державного, обласних та місцевих (сільського, селищного, міського) бюджетів за місцем скоєння правопорушення.
Відтак, оскільки місце заподіяння екологічної шкоди заподіяної незаконною порубкою (пошкодженням) дерев знаходяться в адміністративних межах Обухівської міської територіальної громади Обухівського району Київської області, то відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» саме на спеціальний рахунок Обухівської міської ради у разі задоволення позову повинні надійти грошові стягнення за шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Судові витрати
Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Суд роз`яснює прокуратурі те, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України “Про судовий збір” у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.
Керуючись ст. 73,74, 76-79, 86, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (01601, місто Київ, вул. Руставелі Шота, будинок 9А, код ЄДРПОУ 44768034) на користь держави в особі Обухівської міської ради Київської області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, буд. 10; код ЄДРПОУ 35161650) 504936 (п`ятсот чотири тисячі дев`ятсот тридцять шість) грн 01 коп. шкоди, заподіяної незаконною порубкою лісу.
3. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (01601, місто Київ, вул. Руставелі Шота, будинок 9А, код ЄДРПОУ 44768034) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 27/2; код ЄДРПОУ 02909996) 6059 (шість тисяч п`ятдесят дев`ять) грн 23 коп. судового збору.
4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядки та строки передбачені ст. 240, 241 Господарського процесуального кодексу України.
Апеляційна скарга може бути подано учасниками справи у порядку та строки передбаченими ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.М. Огороднік