Справа № 743/32/26 
Провадження № 2/743/242/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого — судді Макаревича Я. М.,
за участю секретаря судового засідання Довбенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ріпки в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено договір № 25.04.2025-100002578 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 6 000 гривень шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 .
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6 998,40 гривень: тіло кредиту — 3 213,95 гривень, проценти — 980,28 гривень, неустойка — 2 804,17 гривень.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 18.03.2026.
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 08.05.2026.
08.05.2026 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.
Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення.
Ухвалою від 22.07.20226 суд постановив розглянути справу заочно на підставі наявних доказів відповідно до частини 4 статті 223, статей 280, 281 ЦПК України.
Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося (частина 2 статті 247 ЦПК України).
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
25.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (кредитної лінії) № 25.04.2025-100002578. Договір укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), заявка та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е437, отриманим у повідомленні на номер телефону НОМЕР_2 ; примірник кредитодавця підписано кваліфікованим електронним підписом.
Ідентифікація відповідача при укладенні договору здійснена через Систему BankID Національного банку України (пункт 18 заявки), що підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією, отриманою з центрального вузла Системи BankID Національного банку 24.11.2024 через АБ «УКРГАЗБАНК».
За умовами заявки, яка є невід`ємною частиною договору, позичальнику надано кредит на таких умовах: дата надання кредиту — 25.04.2025; сума кредиту — 6 000 гривень; строк, на який надається кредит, — 112 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту — 14.08.2025.
Згідно з пунктом 6 заявки процентна ставка є фіксованою незмінною і становить 1 відсоток за один день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит.
Пунктом 7 заявки передбачено комісію, пов`язану з наданням кредиту, економічною сутністю якої зазначено плату за надання кредиту, у розмірі 20 відсотків від суми кредиту, що дорівнює 1 200 гривень. Комісія нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Комісії за обслуговування кредиту договір не передбачає — у графіку платежів (пункт 12 заявки) за цією позицією в усіх восьми чергових платежах зазначено «-», що згідно з тим самим пунктом означає, що платіж не передбачений.
Відповідно до пункту 15 заявки неустойка становить 60 гривень, що нараховується за кожен день невиконання (неналежного виконання) кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного (неналежно виконаного) зобов`язання.
Пунктом 14 заявки орієнтовну реальну річну процентну ставку за кредитом визначено в розмірі 9 664,15 відсотка, орієнтовну загальну вартість кредиту для
споживача — 12 063,86 гривень, загальні витрати за споживчим кредитом — 6 063,86 гривень. Наведений у пункті 10 заявки розрахунок денної процентної ставки (0,9 відсотка) здійснено виходячи із загальних витрат за споживчим кредитом у розмірі 6 063,86 гривень, які включають як проценти за користування кредитом за графіком платежів, так і комісію за надання кредиту в розмірі 1 200 гривень.
Згідно з пунктом 3.2 оферти кредит надано на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, укладений сторонами договір є договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 4.1 оферти спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту — перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № 5168-74ХХ-ХХХХ-9716. Реквізити цього платіжного засобу зазначені самим відповідачем у заявці як належні йому. Факт перерахування позивачем 25.04.2025 кредитних коштів у розмірі 6 000 гривень на зазначений платіжний засіб підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією. Розбіжностей між реквізитами зарахування та реквізитами позичальника за договором судом не встановлено.
Відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 8 357,98 гривень, а саме: 2 267,98 гривень 25.04.2025, 1 500 гривень 17.05.2025, 700 гривень 24.06.2025, 1 000 гривень 25.06.2025, 500 гривень 26.06.2025, 900 гривень 06.07.2025, 660 гривень 10.07.2025 та 830 гривень 09.12.2025.
Згідно з довідкою-розрахунком позивача про стан заборгованості за кредитним договором станом на дату подання позову заборгованість відповідача становить 6 998,40 гривень, з яких: 3 213,95 гривень — основний борг, 980,28 гривень — проценти, 2 804,17 гривень — неустойка. Проценти за кредитом нараховані за період з 25.04.2025 по 19.06.2025, тобто в межах строку кредитування, який спливав 14.08.2025.
За графіком платежів комісія за надання кредиту в розмірі 1 200 гривень підлягала сплаті у складі перших двох чергових платежів (667,98 гривень у складі платежу від 08.05.2025 та 532,02 гривень у складі платежу від 22.05.2025) і на дату подання позову позивачем до стягнення не заявлена, тобто врахована ним як погашена за рахунок здійснених відповідачем платежів.
Довідка-розрахунок позивача не містить відомостей про розподіл здійснених відповідачем восьми платежів між складовими заборгованості (тілом кредиту, процентами, комісією та неустойкою), а також про період і базу нарахування неустойки.
ІV. Норми права, які застосував суд, оцінка аргументів учасників справи та висновки суду
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частинами 1, 3, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом оферти та акцепту, підписаного відповідно до статті 12 цього Закону. Моментом підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (частина 1 статті 12 Закону).
Факт підписання договору одноразовим ідентифікатором підтверджується матеріалами справи. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що номер телефону НОМЕР_2 не належить відповідачу або що ідентифікатор Е437 було використано іншою особою.
Додатково суд враховує, що ідентифікація відповідача при укладенні договору здійснена через систему BankID Національного банку України з використанням реквізитів банківського рахунку відповідача — поряд з підписанням договору одноразовим ідентифікатором. Цей метод ідентифікації передбачено Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» і підвищує достовірність встановлення особи позичальника в електронних правовідносинах.
Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, договір укладено у передбаченій законом формі, у зв`язку з чим він є обов`язковим для виконання (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню в цей строк.
Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець не має права встановлювати у договорі про споживчий кредит будь-які платежі, які позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю, які не передбачені цим Законом. ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 констатувала, що умова договору про споживчий кредит щодо оплатності послуг, які за законом мають надаватися безоплатно (зокрема, інформації про стан кредитної заборгованості частотою один раз на місяць), є нікчемною за частинами 1, 2 статті 11 і частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічну правову позицію щодо нікчемності умови про сплату комісії, не пов`язаної з конкретною послугою, ОП КЦС ВС висловила в постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
Як встановлено судом у розділі ІІІ цього рішення, кредитний договір передбачає стягнення з позичальника комісії в розмірі 1 200 гривень за надання кредиту.
За частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто надання (видача) кредитних коштів є основним зобов`язанням кредитодавця за кредитним договором, а проценти за користування кредитом — встановленою Законом винагородою кредитодавця за надання кредиту і користування коштами.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 констатувала, що за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.
У зазначеній постанові ВП ВС також констатувала, що у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Таким чином, дія з надання (видачі) кредитних коштів становить виконання основного зобов`язання кредитодавця за кредитним договором, а не окрему послугу, що надається позичальникові поза межами цього зобов`язання. Винагородою кредитодавця за цю дію є проценти за користування кредитом, передбачені кредитним договором.
Аналогічний підхід застосувала ОП КЦС ВС у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
Згідно з частинами 1, 2 статті 11 і частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які покладають на споживача додаткову плату за дії кредитодавця, що становлять виконання його основного зобов`язання за кредитним договором, є нікчемними. За цих обставин умова кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту в розмірі 1 200 гривень є нікчемною.
Нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина 1 статті 216 ЦК України). Визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина 2 статті 215 ЦК України), а недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому (стаття 217 ЦК України).
Оскільки нікчемна умова про комісію не породжує обов`язку відповідача її сплатити, кошти в розмірі 1 200 гривень, зараховані позивачем у погашення цієї комісії, підлягають зарахуванню в погашення дійсних зобов`язань відповідача за кредитним договором. З урахуванням цього заявлений позивачем залишок тіла кредиту в розмірі 3 213,95 гривень підлягає зменшенню на 1 200 гривень і становить 2 013,95 гривень. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 1 200 гривень основного боргу слід відмовити.
Водночас суд не здійснює перерахунку нарахованих позивачем процентів за користування кредитом виходячи зі зменшеної бази нарахування. Довідка-розрахунок позивача не розкриває розподілу здійснених відповідачем платежів між складовими заборгованості, що унеможливлює встановлення бази нарахування процентів за кожний окремий період користування кредитом, а виконувати розрахунок замість позивача суд не вправі. Разом з тим заявлені до стягнення проценти в розмірі 980,28 гривень нараховані за період з 25.04.2025 по 19.06.2025, тобто в межах строку кредитування, за договірною ставкою 1 відсоток на день, яка не перевищує максимально допустимої денної процентної ставки, встановленої частиною 5 статті 8 і пунктом 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Підстав для відмови у стягненні цих процентів судом не встановлено, а обраний судом підхід становища відповідача не погіршує.
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23 системно роз`яснив застосування цієї норми. Зокрема, ВС вказав, що пункт 18 поширюється на договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит; період особливих правових наслідків — період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення; правовий наслідок прострочення в цей період — позичальник звільняється від відповідальності за частиною 2 статті 625 ЦК України (інфляційні втрати і 3 проценти річних), а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені). Цей висновок послідовно застосовується Верховним Судом — зокрема, в постановах від 28 листопада 2024 року у справі № 756/8788/22 і від 27 листопада 2024 року у справі № 759/4324/23.
Воєнний стан в Україні введено Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 і триває з його неперервним продовженням Верховною Радою України відповідними законами.
Як встановлено судом у розділі ІІІ цього рішення, позивач заявив до стягнення неустойку в розмірі 2 804,17 гривень. Кредитний договір укладено 25.04.2025, а тому будь-яке прострочення виконання зобов`язань за ним могло виникнути лише після цієї дати, відповідно увесь період нарахування заявленої неустойки повністю припадає на дію воєнного стану в Україні.
Суд враховує наведені позивачем доводи про виключення пункту 6.1 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» на підставі Закону України від 22.11.2023 № 3498-IX. Разом з тим виключення цієї норми не вплинуло на чинність пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який є самостійною підставою звільнення позичальника від обов`язку сплати неустойки за прострочення, допущене в період дії воєнного стану, і на час розгляду справи є чинним.
Крім того, позивачем не розкрито ні періоду, ні бази нарахування заявленої неустойки, що само по собі позбавляє суд можливості перевірити правильність її обчислення (частина 1 статті 81 ЦПК України).
За цих обставин на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки за період дії воєнного стану. Відповідно неустойка в розмірі 2 804,17 гривень стягненню не підлягає, і у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
Як встановлено в розділі ІІІ цього рішення, відповідно до пункту 4.1 кредитного договору позивач перерахував 6 000 гривень позичальнику. Отже за змістом частини 1 статті 1054 ЦК України позивач належно виконав своє зобов`язання щодо надання кредитних коштів.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Належне виконання зобов`язань передбачає дотримання боржником усіх умов договору, у тому числі щодо строку виконання, способу виконання та розміру належних платежів.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач свого зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав.
Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, встановлений судом, не подав, наявність та розмір заборгованості не оспорив, доводів позивача про укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та порушення зобов`язання щодо їх повернення не спростував. Жодних доказів недійсності кредитного договору в цілому або окремих його умов, погашення заборгованості в більшому розмірі, ніж враховано позивачем у розрахунку, або інших обставин, які б свідчили про неправильність обчислення суми боргу, відповідач суду не надав. Власного контррозрахунку заборгованості відповідач також не подав.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на те, що позиція позивача обґрунтована письмовими доказами, які узгоджуються між собою, а відповідач жодних обставин, зазначених у позові, не спростував, суд вважає твердження позивача такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13-ц.
Водночас процесуальна пасивність відповідача не звільняє суд від обов`язку перевірити відповідність нарахованих позивачем сум умовам договору і вимогам закону, а нікчемність окремої умови договору та звільнення від обов`язку сплати неустойки в силу закону встановлюються судом незалежно від заперечень відповідача.
Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, у межах яких позивач належним чином виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти, тоді як відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у строки, визначені договором, не виконав.
За таких обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.04.2025 № 25.04.2025-100002578 є обґрунтованими частково та підлягають задоволенню в розмірі 2 994,23 гривень (2 013,95 гривень — тіло кредиту, 980,28 гривень — проценти) з мотивів, наведених вище в розділі IV цього рішення. У задоволенні решти позовних вимог у розмірі 4 004,17 гривень слід відмовити.
V. Розподіл судових витрат
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору із застосуванням коефіцієнта 0,8 для пониження розміру ставки судового збору відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 2 662,40 гривень.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Загальний розмір позовних вимог становив 6 998,40 гривень, з яких задоволено 2 994,23 гривень, що становить 42,78 % від заявлених вимог (2 994,23 / 6 998,40 ? 100 %). За цим відсотком пропорційний розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1 138,97 гривень (2 662,40 ? 42,78 %).
Позивач у позовній заяві навів попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі орієнтовно 6 000 гривень і повідомив, що докази понесення цих витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Оскільки на час ухвалення рішення докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суду не подані, питання про їх розподіл судом не вирішується і може бути вирішене додатковим рішенням у порядку, передбаченому частиною 8 статті 141 та частиною 3 статті 270 ЦПК України.
З урахуванням викладеного, керуючись статтями 12, 19, 141, 263, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 133, літера А) заборгованість за кредитним договором від 25.04.2025 № 25.04.2025-100002578 у розмірі 2 994 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні 23 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 133, літера А) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 138 (одна тисяча сто тридцять вісім) гривень 97 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд — якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Чернігівського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 22.07.2026.

Суддя           Я. М. МАКАРЕВИЧ